Becker shledán vinným ze 4 bodů obžaloby dle insolvenčního zákona...
Wimbledonský šampion stráví dva a půl roku ve vězení...
Rovnou ho převezli. Neuvěřitelné.
Boris Becker ve vězení.
Nevím, jestli to můžu tak říct, ale zase padl do sraček.
Stalo se mu to znovu.
Ale vsadím se, o co chcete,
že z toho vyjde poučený
a bude to pořád tentýž Němec jako předtím.
Věznice Wandsworth je drsné místo.
Plné drsných zločinců a drog a násilí.
Borise odsud sice po pár týdnech převezli do věznice pro osoby s cizím občanstvím,
ale během pobytu ve Wandsworthu čelil kruté ironii osudu.
Budova totiž stojí jen pět kilometrů od místa jeho největší slávy.
Dokázal to.
A šampionem... je Becker.
Bod pro Beckera!
ŠAMPIONÁT HALOVÉHO TENISU
K nevíře.
BORIS BECKER PROTI ZBYTKU SVĚTA
ČÁST DRUHÁ PÁD
V roce 1991 jsem měl za sebou svoje tři nejlepší léta.
Ale vůbec jsem se necítil vyrovnaně.
Po příjezdu do pronajatého domu ve Wimbledonu mě přepadl smutek.
Poprvé jsem začal zvažovat,
že s tenisem skončím.
Hlavou mi víří stovky myšlenek.
Říkám si, že je mi 25.
A tohle připomíná kariéru mého idola, Björna Borga.
Hra, set, šampionát, McEnroe.
Borise pronásledovalo, jak Borg v 25 svět tenisu opustil.
Poté co prohrál ve finále US Open s Johnem McEnroem,
Borg sbalil svoje rakety a opustil kurt i stadion
a odešel přímo na odpočinek, čímž šokoval svoje soupeře.
Björn Borg na druhé příčce je opravdu velký šampion.
Je nám líto, že tu nemůže být a převzít si svou cenu...
Taky chci vyjádřil lítost nad Björnem,
protože podle mě je to skvělý šampion a...
Prý byl psychicky vyčerpaný.
To asi vážně byl. Víte, co bylo pak.
Vážně škoda.
Už nemůžu do té hry vkládat tolik úsilí.
Dělal jsem to řadu let a teď mám problém denně čtyři hodiny trénovat.
Budu v tenisu pokračovat pro zábavu,
ale už se nevrátím k pokusům stát se hráčem číslo jedna.
Pořád jsem hrál dobře,
ale měl jsem problém.
Měl jsem psychický problém.
„Baví tě to?“ Ne, už ne. Tenis už pro mě není zábava.
Tady to začalo.
To je...
Jde o to, jakou tady zažívám euforii.
Teď přemítám, co se stane, když to letos nezvládnu.
Nad strachem ze selhání.
A taky záleží, s kým bych prohrál. Pokud mě porazí Stefan, v pořádku.
Lendl? To by byla pohroma.
Prohrát s pitomcem je hrozný pocit.
Prokrista, to nebyl aut ani náhodou!
Ale no tak!
Je to 0:15.
Celou dobu koukal na něj.
Sledoval jste jeho.
Mlčte.
Na Wimbledon jsem jel jako světová sedmička.
Nasadili mě myslím jako šestého.
A věděl jsem, že na trávě umím.
Vyhovovala mi.
Vyhovoval mi styl hry na trávě.
Teď šampion musí odvrátit čtyři mečboly.
Hra, set, zápas.
Do finále Wimbledonu roku 1991 šel proti Borisovi Michael Stich.
Boris chtěl na rozdíl od Borga končit po vítězné hře.
A nad kým raději vyhrát než nad německou hvězdou na vzestupu?
Anglické noviny si toho samozřejmě všimly. První německé finále Wimbledonu.
Na jedné straně stál šampion, který to tam považoval za svůj domov.
Na druhé mladý Němec, který se najednou dostal do finále.
Jelikož Boris byl první, kdo tam vyhrál v 17 letech,
byl pro mě hrdina.
Zase jsem jednička. Chystám se vyhrát svůj čtvrtý Wimbledon.
V sobotu večer, kdy se mám nejvíc soustředit, začnu brečet.
Řekl jsem si: „Znám se.“ A taky: „Když Sticha porazím, skončím.“
Už jsem všem dokázal, že patřím mezi nejlepší v dějinách.
Konec příběhu. To stačí. Když vyhraju, okamžitě skončím.
FINÁLE WIMBLEDONU 1991
Měl jste na to finále proti Borisovi nějakou strategii?
Vyhrát.
Hraju s cílem vyhrát.
A nehraju s cílem neprohrát.
Hra, první set, Stich. Šest ku čtyřem.
Byl jsem jasný favorit a nejspíš i lepší hráč,
ale instinktivně jsem z té chvíle měl strach.
A cítil jsem se v té situaci hrozně nepohodlně, což se projevilo.
Hra, druhý set, Stich. Sedm ku šesti.
Vyhrál jsem druhý set,
přišel brejkbol a tehdy mu došlo, že k výhře finále má pěkně daleko.
A začal úpět a trochu, no, použijme i slovo fňukat.
A to vám samozřejmě zvedne náladu.
Aut!
Nikdy jsem se nechoval tak trapně jako tehdy,
před 800 miliony nebo snad miliardou lidí.
Do hajzlu!
Byl jsem jednička.
A zároveň s tím prostě příšerný příklad sportovce.
Přišel mečbol. Boris podával.
A já si byl téměř jistý,
že zacílí na mou slabinu, na forhend.
Dokázal to!
Michael slavil.
A já se zaradoval v šatně.
Protože jsem neskončil. Řekl jsem si...
„Do prdele, málem... málem jsem skončil!“
Michael oslavoval a Německo mělo druhého wimbledonského šampiona,
ale já... já byl v pohodě.
Jenže jsem potřeboval...
Potřeboval jsem ženu.
Chtěl jsem... No, miluju tenis, ale když přijdu domů, něco tam chybí.
Chci rodinu.
Sedím na večeři s přáteli a do restaurace vejde Barbara.
Uvidím ji a říkám si: „Hm.“
A povídám jí: „Možná to zní nadutě,
ale podle mě už není třeba moc řečí.
Myslím, že se vezmeme.“
Přísahám Bohu.
Jo, to tehdy řekl, ale ne mně.
Mé kamarádce.
Ale prohlásil památnou větu,
kterou jsem předtím ani pak už neslyšela, a sice...
To znamená: „Půjdeme k tobě, nebo ke mně?“
A já na to: „Sotva se známe, nemůžu s tebou nikam.“
Pak jsme šli do jednoho baru a všichni na nás zírali.
Šuškali si a ukazovali na nás
a mně došlo, proč se ptal, jestli půjdeme ke mně, nebo k němu.
Nešlo ani tak o pokus svádět, ale spíš mě ochránit, chápete.
Moc jsem tehdy neplánovala. Prostě jsem se zamilovávala.
Nic víc. Neřešila jsem,
co to do budoucna znamená nebo jak budoucnost vlastně vypadá.
Prostě si užíváte přítomnost a myslíte si, že to je celý život.
Boris musel být tehdy v Německu velmi slavný.
Legendární, ano.
Měl prostě to... to kouzlo.
Vyzařoval energii, kterou uměl změnit atmosféru v místnosti
a odlehčit ji a prozářit.
A s tiskem to vážně uměl, v tom se vyznal.
Byl velmi podezíravý a chránil si soukromí.
Ale byl to hrdina,
blonďatý a modrooký Němec,
a vybral si za ženu černošku, což vůbec nebyla maličkost.
Prostě jsem se v Mnichově zamiloval do černošky, tečka.
Nevnímal jsem ji jako tmavší než já. Prostě jsem se do ní zamiloval.
A některé věci, co jsem o své ženě slyšel a co o sobě slýchala ona, by vás šokovaly.
PŘESTAŇTE O BARBAŘE MLUVIT JAKO NACISTI
„ČERNÁ ČARODĚJNICE“
NECHTE JI BÝT, PROSÍ BORIS RASISTY
BECKEROVA LÁSKA ROZNĚCUJE TOUHY NACISTŮ PO NADŘAZENÉ RASE
BECKEROVA DÍVKA ČELÍ NENÁVISTI RASISTŮ
TENISOVÁ HVĚZDA ŠÍLÍ VZTEKY Z NACISTICKÝCH POSMĚŠKŮ
Německý tisk...
ČÍM PŘEDČÍ KAREN?
...byl zprvu v šoku.
RASOVÁ NENÁVIST BORISOVA PŘÍTELKYNĚ ODPORNĚ URÁŽENA
Byl to prostě rasismus. Vrať se, odkud jsi přišla.
VRAŤ SE MEZI KŘOVÁKY
Chápete, rasismus nezměníte.
A já už ho znala.
Je jako zápach v místnosti. Vnímáte to.
Že jste součást osazenstva, ale ne... Nesmíte sedět u stolu s ostatními.
Smíte zůstat na vzdálenost lokte. Tak to chodí, víte?
Každý má černošského kamaráda.
Ale dovolíte dceři, aby si toho kamaráda vzala?
To je něco jiného. Osobní prostor.
KDYŽ JDEME VEN, POČÍTÁME S PROBLÉMY
ŽIJEME VE STRACHU Z RASISTICKÉHO VRAHA, TVRDÍ BECKEROVA DÍVKA
Boris Becker se vrací do Hamburku
na ranní trénink v doprovodu bodyguardů.
Rodina tenisové hvězdy posílila bezpečnost kvůli obdrženým výhrůžkám.
POLICIE NÁS UVÁDÍ DO VÁŽNÉHO NEBEZPEČÍ
Před deseti lety jsme žili příjemněji,
ale teď je tohle pro nás už normální
a nějak žijeme i s tímhle problémem.
Vypadám jako Němec, ale můj životní styl vůbec německý není.
Vytáhli jsme v 90. letech v Německu téma rasismu.
„Styďte se.“ Ukázali jsme na ně prstem.
Udělali jsme pár rozhovorů a obálku časopisu,
na které jsme oba nazí.
Během pár týdnů z nás byl zlatý standard toho,
jak skutečný mezirasový vztah v Německu může fungovat.
Možná to nebyla docela pravda, ale aspoň nás začali trochu respektovat.
Změna v německém tisku
podle mě nastala prostě tím, že si za mnou stál
a že jsme prostě byli nerozluční.
A stalo se z nás něco normálního.
Podle mě se dost rychle smířili s tím, že takhle už to zkrátka bude, že nezmizím.
A pak mě přijali.
JSEM S TEBOU BABS
Boris Becker a Barbara Feltus si dnes opravdu řekli své ano.
Reportéři a přihlížející museli čekat celé odpoledne.
Pak se pár roku konečně zjevil.
U radnice na ně čekaly stovky lidí. Pár příští měsíc očekává narození potomka.
Svatba byla velká věc.
Čekala jsem dítě.
Média o nás měla obrovský zájem.
Jeden fotograf se převlékl za číšníka. Paparazzi chtěli podplácet naše přátele.
Ať už to bude Bum Bum Baby, nebo Babs, nebo něco jiného,
Boris Becker a Barbara Feltus jméno dítěte zatím nechtějí prozradit.
Lidi nám spali před domem.
Ráno jsem fotografům nosila kávu.
Ptala jsem se: „Proč čekáte tady? Nebudu rodit na ulici.“
Byli jsme v soukromé nemocnici.
Lidi se k nám snažili dostat v přestrojení za zdravotní sestry.
- K paní Feltus. - To nejde.
- Vážně ne? - Ne.
- Ukážete mi cestu? - Ne, rozhlédněte se tu a jděte pryč.
Je mi líto.
Chci vám oznámit,
že se nám narodil syn a matka i dítě jsou v pořádku.
Byl to rychlý porod a dítě váží 3,17 kilogramu.
Další velké téma byl synův vzhled.
Jak bude...
A on byl zkrátka dokonalý. Bylo to báječné.
Je tu s námi fotograf a dědeček, Ross Feltus.
Jo, stát se dědečkem je velká věc.
Potěšilo mě, že jsme ráno směli přijít.
To jsme rádi a diváci taky.
A samozřejmě nás zajímají ty fotky, co jste pořídil.
Když mě potkal, chtěl skončit.
A nechci tvrdit, že pokračoval jen díky mně,
ale slíbil hrát dál, když pojedu s ním.
A pak jsme ještě pár let hráli. My...
Hlavně já.
Ale byla jste...
- Součást týmu. - V týmu.
Na turnaji, ale taky v jeho týmu.
Pomáhala jsem ho tlačit dál,
ale měla jsem ve velké úctě ty samotné výkony.
Chápete, že vyjde před lidi a vyhrává.
FINÁLE TURNAJE MISTRŮ 1992
Viděli jsme, jak v podstatě koná zázraky.
Sešlo se to s mou láskou k týmové práci.
A viděla jsem, že slavíme úspěchy, že naše práce vzkvétá.
Tiriac byl zpočátku s námi.
A to bylo báječné.
Byl to skvělý ochránce, skvělý štít. A to se mi líbilo.
Ale to víte, mně manažera nedělal. Do této změny jsem neměla co mluvit.
Když k té změně došlo,
vyvolalo to v nás všech menší nejistotu.
Ukončili jsme spolupráci kvůli rozdílným názorům.
Já byl jediný, kdo šel proti němu.
BECKERŮV MANAŽER
„Ione, všichni mě podporují. Ty říkáš opak, jsi proti mně.“
Já na to: „Ne, ty to nechápeš. Já tě nepotřebuju.
A ani ty mě nejspíš nepotřebuješ.
Ostatní ti podlézají. Jaká jsi hvězda. Jak jsi skvělý. Že jsi to a ono.
A navíc máš taky peníze.
Tak buď opatrný. Ale já tě nepotřebuju.“
A tak jsme si na závěr potřásli rukou a zašli spolu na pivo.
Ti jeho noví lidé byli úplně jiní než já.
A hráč je jen tak dobrý jako jeho tým.
Správní lidé vás přivedou do nebe a špatní do pekla.
Státní žalobce je spokojený, že se obžalovaný přiznal.
Po propuštění Tiriaca Boris čelil řadě obvinění a vyšetřování.
Poté co se v Německu přiznal k daňovým únikům,
rozhodl se vložit svou důvěru v nového obchodního partnera,
Hans-Dietera Clevena.
Oddaný fanoušek Cleven pomohl Borisovi doplatit daně německé vládě.
BECKER OPOUŠTÍ NĚMECKO
A přesvědčil ho k přestěhování do Švýcarska,
kde založil několik podniků, které měly Borise propagovat jako značku.
Po Borisově odchodu na odpočinek se Cleven stal jeho důvěrným poradcem,
který Beckerovi půjčoval peníze oproti budoucím ziskům,
aby se Boris mohl pustit do investování.
Web jménem Sportgate po jediném roce skončil u soudu a zbankrotoval.
OBŽALOVANÝ
Propagoval bio potraviny a sportovní bandáže.
Firma Boris Becker Marketing nepřilákala klienty a šla ke dnu.
Díky daňovým odpočtům vydělal na prodejnách Mercedes-Benz
ve Východním Německu.
Nejlíp si vedl, když se držel blíž sportu.
Vlastnili s Clevenem napůl společnost Völkl Tennis.
Ale propagací online pokerové herny si poškodil image.
Boris své tenisové výhry sázel na samé špatné karty.
Jistěže i po skončení kariéry chci slušné živobytí,
ale vydělávat peníze, jako to denně dělá 99 % lidí,
pro mě nebyla motivace.
Už od úplného začátku.
V 17 jsem vyhrál první milion, takže peníze vyletěly oknem.
Ztratíte pojem o jejich hodnotě. Milion pro vás nic není.
Nevíte, že 99 % lidí nikdy milion nevydělá.
Hnacím motorem mé kariéry nikdy nebyly peníze, ale vyhrávání titulů.
Chtěl jsem být nejlepším na světě. Světovou jedničkou. Proto jsem chtěl hrát.
Tuším v roce 1993 mi Boris volal s tím, jestli ho můžu trénovat
na Wimbledon a US Open.
Souhlasil jsem.
A když jsem zaplatil letenku do Montrealu, tak...
Jeho trénink mě stál peníze.
Pořád čekám, až mi tu letenku proplatí.
HVĚZDA DNES NUDÍ
Boris zjevně dost netrénoval.
Ještě na to neměl.
Navrhl jsem odehrát nejdřív pár zápasů, aby se dostal do formy, a on souhlasil.
Tak volám řediteli turnaje v LA.
Ptám se: „Co za to, když Boris bude divoká karta?“
Pak volám Borisovi, kolik by za to bylo.
A on to odkývne.
Volám zase do LA, že do toho jdeme.
Krátce nato slyším, že si to Boris rozmyslel.
Volala mi Barbara, že prý Boris bude hrát v Indianapolisu.
- Že má divokou kartu tam. - „V Indianapolisu? Dobře.“
Pak dodává, že mě tam chce a bla bla. Já na to: „Poslyš, Barbaro.
Jestli mě tam chce, ať zavolá sám, jo? Nic víc po něm nechci.“ Nezavolal.
A já měl vlastní problémy. Zrovna jsem řešil ošklivý rozvod.
Měl jsem u sebe děti.
Pronajal jsem si bydlení.
Řekl jsem, že jestli chce trénovat, musí do Hamptons.
„Dobře, přijedu.“
Fajn.
O dvě hodiny později: „Nepřijedu.“ A já jen: „Tak hodně štěstí.“
„Přeju ti jen to dobrý.“
Táhlo mi na 30 a chtěl jsem se pokusit o comeback.
A chtěl jsem se obklopit těmi nejlepšími.
Věřil jsem, že Nick patří mezi nejlepší trenéry na světě.
Sluší ti to, zlato.
Kdo je další na řadě?
Zítra nás čeká Bollettieri.
- Nick? - Nick.
- Toho miluju. - Vážně?
Co bych mu mohla dát? Mám tu něco? Mohla bych mu nahrát vzkaz.
Jde o Borisův životopis.
Jsem ráda, že se přidáš. Byls součástí jeho života.
Velkou součástí jeho života. A mého taky.
A chybíš mi. Ráda tě brzy uvidím.
- Měj se. - Milé, že ano?
Boris byl výjimečný.
Jeden z těch nejzvláštnějších hráčů v mé kariéře.
Mou výraznou vzpomínkou na něj je to,
že o své hře nerad moc tlachal.
A napadá mě jedna jeho poznámka.
„Čím víc toho namluvíš, tím víc musíš dokazovat.“
Podle něj většina trenérů prostě moc mluví.
K tomu přičtěte, že Nick Bollettieri odešel od Agassiho k Beckerovi,
a máte žhavou novinku.
Konec spolupráce Agassiho s Bollettierim byla velká věc.
A když jsem Nicka kontaktoval, rozčeřil jsem vody.
Určitě i v Agassiho týmu.
TENISOVÁ AKADEMIE
Jel jsem na Floridu a trénovali mě Nickovi nejlepší.
Byli to Mike DePalmer a Red Ayme.
Hej, všichni, teď ty loby dostaňte hlouběji.
Sidney, blíž k síti. K síti.
Freddy, doběhni si pro ten bod.
No tak, už jsi u sítě, a pak ten míč necháš!
TRENÉR
Lepší, Sidney! Jo!
Pro šampiona, jako je Boris, se z vítězení stane zvyk.
A z prohry se může stát taky.
Boris se do toho položil.
Vykazoval psychickou odolnost,
která u člověka později v kariéře vůbec není běžná.
Dostal se do neuvěřitelné formy.
Shodil 12 kilo, asi 20 liber.
A když se vrátil na okruh, byl mrštný a ve formě.
Jo, měl nějaké to kilo navíc, to ano.
O tom nemůže být pochyb.
A všech jsme se zbavili.
Neřekl bych, že jsem nějak zvlášť ovlivnil jeho hru.
Ale Boris podle mě tak trochu zapomněl, kým je a kým se cítí být.
Podle mě veškeré moje úspěchy tkvěly v tom,
že jsem v člověku vzbudil pocit vítězství.
Kámo, když jsi se mnou,
vytáhnu z tebe tvoje nejlepší já.
Nick Bollettieri znamenal samá pozitiva.
Trénink u něj znamenal zjednodušení. Šlo o výhru.
Takže to bylo velmi dobré období, kdy jsem zas našel dravost.
Zase jsem začal něco cítit.
Získal jsem pocit, že mám pořád co předvést.
To pro mě bylo nové. Že tou prací něco skutečně vyjádříte.
Fascinovalo mě, že dokáže...
vybrat myšlenku a zhmotnit ji.
Lidé říkali, jak si žijeme tam a tam, ale nežili jsme nikde.
Bydleli jsme v letadlech a hotelích.
A teď mám zahradu. S bylinkami a banány.
My jsme ji mít nemohli.
Byl to takový běh.
Jako bychom těmi dny proběhli. Nejen dny, ale snad i roky.
Pořád ve spěchu.
Zdály...
Zdály se mi uspěchané.
Taky emočně vypjaté.
Hodně vrcholů a hodně pádů.
Jako jízda na rychlé horské dráze. Tak mi to připadá.
- Rychlá jízda. - Jo.
Ale příjemná, dobrodružná, víte? Bylo to velké dobrodružství.
A nevynechala bych ani den.
MEČBOL
FINÁLE EUROCARD 1996
Becker hraje o vše.
Čelí světové jedničce, Samprasovi.
Hru s Borisem v Německu je opravdu velmi těžké vyhrát.
Fandí mu tady 9 000 fanoušků. To se pak hraje těžko.
Všude vás zvou a musíte cestovat a získávat body a peníze.
Je to práce.
Nejtěžší je udržet se v téhle branži dlouho.
Po dvacítce máte pořád sil dost.
Ale soupeři jsou ještě silnější.
Takže jak je porazíte?
Mou největší předností vždycky byla síla.
V druhé polovině kariéry už to byla moje mysl.
Mými přednostmi se stal hráčský duch a schopnost odhadnout soupeře.
ČTVRTFINÁLE WIMBLEDONU 1993
Já byl vždy plný emocí.
Nejlíp jsem hrál, když jsem byl řekněme stabilní a cítil se dobře.
Když mě něco rozhodilo, mou hru to ovlivnilo.
Porazil jsem ho ve Wimbledonu v roce 1991.
Dva roky nato jsem si svou hrou byl jistý a jel jsem do Wimbledonu s tím,
že ten titul bude určitě můj.
Bylo to náročných pět setů.
A v pátém měl proti mně brejkbol.
Chyba!
Chystal jsem se na druhý servis.
Boris tak nějak zvedl ruku, jako by nebyl připravený returnovat.
Myslíte, že se vás snažil rozhodit?
Ano.
- Chyba. - Zase dvojchyba.
To v podstatě rozhodlo.
Měnili jsme si strany a řekl jsem mu cosi nepěkného.
Povíte nám, co jste mu...
Ne. Zeptejte se, jestli si vzpomíná.
Nevzpomínám si. Asi jsem byl moc soustředný na sebe.
Ať by řekl cokoli, tehdy by mě to nerozhodilo.
Nebylo to sportovní chování.
Ale chápete, možná to svým způsobem nebylo tak úplně fér
a na druhou stranu byla moje chyba, že jsem nepodával správně.
- Ale stejně vás to naštvalo. - Dodnes mě to štve.
Zajímavé, že si to i po 30 letech pamatuje.
Jestli ho naštvalo, že jsem se otočil a on udělal dvojchybu, tak ať.
Byl to tvrďák.
Chápete, nerozdával úsměvy a nebyl nijak zvlášť kamarádský.
Bral to všechno vážně.
Nick mě posílil.
Agassi se s Bollettierim rozešel dost veřejně
a já jsem proti němu samozřejmě brzy musel hrát.
Měl jeden z nejlepších returnů.
Můj servis, moje chlouba, mu vždycky hrál do karet.
Podle mě dělá, co může.
Ale proti Agassimu v téhle formě to musí být hrůzostrašné.
Hrál jsem s ním celkem pozdě ve své kariéře.
SEMIFINÁLE WIMBLEDONU 1995
A byl lepší a mladší a prostě... Začal si se mnou pohrávat.
0:15.
Začal jsem Andreho trénovat v roce 1994.
A Nick tehdy trénoval Borise.
Andre s ním strávil spoustu let, tak na něj měl asi pifku.
Svou metodu hry proti Borisovi jsem tehdy nechal úplně plavat.
Hrál jsem s ním nespočet zápasů,
ale Andre na něj šel úplně jinak.
Hra, Agassi.
Borisovou silnou stránkou bylo podání
a jeho umění vyhrávat jediným úderem.
„Takže získej ten bod, začni převahou.
Nedovol Borisovi naskočit do tempa, které mu vyhovuje.“
A Andre si Borise úplně mazal na chleba
a nejspíš mu uštědřil nejhorší výprask, co za celou kariéru zažil
na kterémkoli povrchu, natož na trávě.
V prvním setu vyhrál snad 6:1.
Když to bylo 4:1, jenom se chechtal.
Hrál si se mnou na wimbledonském centrkurtu,
kde jsem doma.
Kdykoli proti nám stál Andre,
byla to ta největší překážka, protože v tom byly vypjaté emoce.
Šlo o obrovské výhry, ale i prohry.
Byl vážně šíleně talentovaný. Vracel míčky, u kterých to nikdo nečekal.
Paráda.
Začíná mi Beckera být vážně líto.
Všichni věřili, že je konec.
Vy taky?
Ne, já ne.
- Vážně ne? - Vážně ne.
Přemýšlel jsem, jak na něj. Má našlápnuto a vyhrává.
Jak to otočím?
Time.
Musím se zeptat na jednu věc, kterou každý vypráví jinak.
Asi mám taky svou verzi.
Nebudu tu wimbledonskou kontroverzi nijak zvlášť rozebírat.
Byl to jeden z těch úžasně poučných momentů.
Ať je skóre jakékoli, neusněte na vavřínech.
Řekl jsem mu jistou věc.
Nerad bych to tady opakoval.
Věděl jsem jen, že potřebujeme silně udeřit.
Ukázat Andremu i všem v lóži.
„Mám tvoje číslo, zlato.“
Pěkně.
Andre byl citlivý. Dost si věci bral.
Byl zasnoubený s Brooke Shields.
Věnoval jsem pár okouzlujících komentářů jeho snoubence a lóži
a udělal jsem z toho divadelní představení.
Agassi zareagoval.
Boris tvrdí,
že na Brooke hravě mával a tak podobně
a Andreho to vyvedlo z míry.
Slyšela jste o tom někdy?
Nikdy. Ale kdyby to tak bylo, nejspíš bych to věděla.
- Protože jste tam seděla. - Možná jsem věřila, že mává mně.
Boris ho chtěl rozhodit a posílal Brooke vzdušné polibky.
- Vzpomínáte si na to? Stalo se to... - To si nevybavuju.
Ale když to řekl, tak to řekl.
Chápu, že to člověka naštve.
Jestli na Brooke mával a podobné pitominy, mohl se Andremu dostat pod kůži.
Chápete, někdy člověka rozhodí, i když jen pírko špatně dopadne na zem.
I někoho tak skvělého, jako je Andre Agassi.
A zároveň jindy můžete třeba shodit auto z budovy, a on ani nemrkne.
Záleží na tom, co zrovna tehdy prožíval.
Ukázalo se, že jeho manželství s Brooke nebylo až tak šťastné.
Ale když právě soutěžíte na kurtu, uděláte pro výhru cokoli.
Hra, Becker.
Bylo mu to vidět na očích. Podíval se na mě a bylo jasné, že vyhraje.
Hra, Becker.
A je to.
Hra, set, zápas, Becker.
2:6, 7:6, 6:4, 7:6.
Samozřejmě mi to vrátil. V tenise se vždycky potkáte dvakrát.
Andre chtěl dokázat, že jako hráč pokročil,
a ani Nick Bollettieri nikoho nenaučí, jak ho porazit.
SEMIFINÁLE US OPEN 1995
O pár týdnů později jsme hráli zase.
No, vůbec jsme se neviděli rádi.
Slušně řečeno.
Tehdy hrál naprosto nedostižně.
- Zas jsem to zkusil přes Brooke... - Jo!
...a komunikaci s jeho týmem, ale to už Brooke reagovala jinak.
A on na mě prostě útočil hlava nehlava. Samozřejmě myslím na dvorci.
Takže bylo důležité nehrát pořád stejně.
Když budu hrát nezáživně jen servis, volej, první servis, druhý,
tak mi Agassi vypráší kožich, že?
A to se taky stalo.
Hra, zápas, Agassi.
Tři jedna na sety.
7:6, 7:6, 4:6, 6:4.
No, prostě mu předvádím svoje umění.
Jistě, zahrnuje to i strategie, o kterých se člověk nechce šířit,
a zároveň platí, že nejdůležitější je správný return.
Chcete v druhém číst jako v knize.
Agassi nějak dokázal skvěle číst moji hru.
Boris měl průhledné gesto.
A v Mnichově, dva a půl měsíce po jeho odchodu na odpočinek,
jsme šli na Oktoberfest.
Boris nás vyzvedl, trochu se připil
a zeptal se Andreho:
„Jak to, žes tak dobře četl můj servis?“
A Andre vstal,
vestoje předvedl celou Borisovu přípravičku
a pak vyplázl jazyk a olízl si rty směrem doleva.
Pak řekl: „A pošleš to napravo ode mě.
Jazyk nahoře vprostřed znamená střed.
Když míříš vlevo ode mě, jazyk...“
Aut.
Shoda.
Boris byl z té historky o svém jazyku naprosto v šoku.
Já se podivoval, že mi Andre tohle nikdy neřekl.
A on na to, že i kdyby to řekl, nevěřil bych mu.
Po tom zápase už ho Boris neporazil.
Tenisový rok je jako psí rok.
Prožíváte spoustu emocí, hodně cestujete,
hromada tréninku, hromada zklamání.
Většina tenistů častěji prohrává, než vyhrává.
Takže často opouštíte město kvůli prohře.
- Vítejte, pane Borisi. - Děkuju.
Dámy a pánové, vítejte u pořadu „Boris Becker osobně“.
Dva dny před Vánocemi.
Borisi, můžu si teď znovu zahrát na vánočního anděla.
Mohu vám splnit tři přání pro rok 1996.
Ještě větším sportovním cílem by bylo vyhrát grandslamový turnaj.
Nakonec jsem v roce 1996 v Austrálii
znovu dokázal, že umím být dobrý, když je to vážně potřeba.
FINÁLE AUSTRALIAN OPEN 1996
Barbara byla u toho, a dokonce i Noah.
Poprvé viděl svého tátu vyhrát.
A tím se pro mě skutečně uzavřel životní cyklus.
Myslím,
že se vážně chtěl zapsat synovi do paměti jako machr.
Boris vypadá zapáleně.
Bylo mi 29, ale měl jsem za sebou už 14 let profesionálního tenisu.
To je velmi dlouhá doba.
Můžete říct, že v 29 není člověk nijak starý.
Ale když se na to díváte z mého úhlu pohledu,
- je to věčnost, je to celý život. - Ano.
Byla to úžasná chvíle. Úžasná.
Prostě čirá radost.
Australani jsou báječní fanoušci.
Vřele ho přijali. Opravdu hezký zápas, nadchl mě.
- Hotovo. - Hra, set, zápas.
Becker vyhrává Australian Open.
Dokonce jsme to slavili asi dvě minuty.
Šampion mužské dvouhry pro rok 1996, Boris Becker z Německa.
Je to pět let, co jsem s vámi naposledy mluvil.
A upřímně, nevěřil jsem, že na Grand Slam ještě mám.
Ale...
Ale díky mé ženě a...
a její podpoře a lásce v těch posledních pěti letech
jsem to dokázal.
A děkuju trenérovi za to, že ve mně ten plamen živil
a dodal mi sebedůvěru, jakou jsem už dlouho neměl.
Taky děkuju sponzorům, společnosti Ford a stanici Channel 7,
že do téhle akce něco investovali.
Doufám, že je plná.
Tenhle turnaj je vážně skvělá událost.
A i když jsem mockrát vypadl už v prvním kole,
sledoval jsem zbytek v televizi a moc si to užil.
Znovu jsem klepal na dveře světové jedničce a dvojce.
Pete a Andre vévodili žebříčku, ale já je dotahoval.
A na Wimbledon jsem jel jako světová dvojka.
Patřil jsem mezi favority.
A hrál jsem ve třetím kole.
Trochu pozdě jsem vracel forhendem.
Teď si poranil zápěstí.
Zlomené zápěstí.
Vypadá to, že Boris...
se vzdává.
Ano, velká škoda pro bývalého šampiona.
Co teď?
Řada rehabilitací a doktorů a jehel a prášků, co vás napadne.
Jen abych mohl zpátky na dvorec.
Chci skončit tehdy, až se rozhodnu.
Pro mou psychiku bylo důležité,
že mě zranění nezastaví.
ČTVRTFINÁLE WIMBLEDONU 1997
O pouhý rok později jsem hrál ve čtvrtfinále proti Petu Samprasovi.
A věděl jsem předem, že je nejspíš až moc dobrý.
Ale hrál jsem dobře a říkal si, že je to vhodná chvíle skončit.
Proti jednomu z nejlepších v dějinách, na wimbledonském centrkurtu,
na turnaji, který pro mě má největší váhu.
- Aut. - Hra, set, zápas, Sampras.
Sampras jde do semifinále.
To byl asi můj poslední Wimbledon.
- Bylo mi ctí. - Jasně, nápodobně.
Řekl jsem mu, že to byl můj poslední zápas a končím.
Měli na kurtu mikrofony, což jsem nevěděl.
Rozhodně to řekl, ale je tu několik možností.
Mohlo jít o chvilkový záchvat z prohry.
Jak stárnete, narážíte na tělesné limity.
A taky psychické.
Máte... Je vážně náročné neztrácet sebedůvěru.
Ať jste kdokoli.
Vaše postavení vám dává možnost volby.
Skončíte nebo zůstanete, jak se vám chce. Když chcete dělat něco jiného, můžete.
Ale on toho dělal hodně.
Naplnil podle vás Boris svůj potenciál v tenisu, nebo...
Ne.
Ne, ani zdaleka.
Už to tak nemohlo jít dál.
Rozhodl jsem se po dalším Wimbledonu skončit.
Pak jsem si blbec při fotbalu poranil pravý kotník.
Doktor mi oznámil, že s tím na Wimbledon nemůžu.
Hotovo. Nemůžu hrát.
Já na to řekl: „Nevím, co mi můžete dát, a je mi fuk, jak to bude bolet.
Pojedu ještě na jeden Wimbledon a tečka.“
Nenechávejte své věci bez dozoru.
Také prosím v průběhu hry
nepoužívejte u kurtů mobilní telefony.
Laskavě je vypněte, děkujeme.
Ohlásil jsem, že je to můj poslední turnaj.
A vždycky jsem si říkal, že nechci končit na kurtu číslo 2.
Chci odejít z centrkurtu.
Už jsem nebyl na vrcholu žebříčku. Musel jsem se smířit s kterýmkoli kurtem.
Ale na Wimbledonu se dějí zázraky, dosáhl jsem čtvrtého kola
a šel jsem na centrkurt proti Patricku Rafterovi.
ČTVRTÉ KOLO WIMBLEDONU 1999
A věřil jsem, že mám možná šanci, takže jsem se nemohl uklidnit.
Ale pak jsem se zas probral a ptal jsem se: „Co mě to napadá?
Mám štěstí, že můžu dneska hrát se soupeřem, kterého si velmi vážím,
a to na centrálním dvorci.“
Jako vytoužený filmový scénář.
- Klid. - Musí odvrátit mečbol.
- Aut! - Hra, set, zápas, Rafter.
Rafter vítězí ve třech setech, skóre 6:3, 6:2, 6:3.
Výměna stráží.
Myslím, že první pivo jsme otevřeli hned po zápasu.
A pak jsem chtěl další a nechal jsem se trochu unést.
Chtěl jsem se rozloučit s trenérem, fyzioterapeutem,
a se svým vyplétačem raket u večeře, tak jsem zarezervoval večer v Nobu.
Vrátil jsem se do hotelu a byla tam moje matka a má žena.
Čekala našeho druhého syna.
Řekl jsem: „Zítra už budu manžel a otec a budu doma,
ale dneska chci slavit.“
Mou ženu to lehce naštvalo.
„Tvůj život tenisty skončil. Teď máš jiné povinnosti.“
A já na to: „Jo, zítra ráno, jistě. Ale dneska mě nech být.
Dnes večer jsem naposledy tenista. Zítra bude konec.“
Byl tohle pro vás zlom, co se týče...
Ano.
Ale byla to významná chvíle, protože právě přišel o otce.
A jeho matka... byla v černém, protože právě ztratila manžela.
Měla jsem pocit, že od nás odchází, jako bychom nic neznamenaly.
A bylo to dramatické.
Toho muže já neznám. Takového ho neznám.
Připadalo mi to skoro jako...
Jako že jsem byla člen týmu, a dostala jsem padáka,
protože má práce už skončila.
S matkou jsme dlouze mluvili na balkóně.
„Ne, matko, ty to nechápeš. Chci naposledy slavit s přáteli.“
Řekla mi: „Borisi, hlavně neudělej žádnou hloupost.“
Oslavovali jsme, něco jsme vypili
a narazil jsem na Angelu.
Potkal jsem ji už dva týdny předtím, taky v Nobu.
Hodně jsme si toho řekli.
Nerad bych zacházel do detailů, ale můžu vám říct, že jsme odešli dozadu.
Nešlo o úklidovou místnost. Ta je v Nobu příliš stísněná.
Kdybyste tam vlezli,
nemůžete tam dělat absolutně žádnou aktivitu.
A došlo na sex.
Neměl jsem Angelino číslo. Žádný kontakt.
A tím to haslo.
Vrátil jsem se k týmu, ke klukům.
Zaplatili jsme a šli jsme domů.
Příští ráno jsme odlétli do Mnichova.
Z mnoha důvodů to bylo v mém životě náročné období.
Už před tím vším jsem ten rok přišel o otce.
V naší rodině rozhodoval on
a fakt, že zemřel, než jsem odešel na odpočinek,
dodnes těžko překonávám. Rád bych ho tu pořád měl.
Co se vám ještě honilo hlavou?
Taky to, že odcházím na odpočinek.
Už toho máte dost, ale pořád jste mladý.
Máte ještě život před sebou a netušíte, co čekat.
Trochu jako když vcházíte do temné místnosti.
Nevíte, co na vás vyskočí.
Mečbol na Wimbledonu...
Těžko ještě někdy pocítím takovou euforii.
Když s tímhle seknu, přestanu hrát tenis,
nebudu si hledat novou práci podle toho, jak je vzrušující.
Tyhle věci začnu hledat v osobním životě.
Přestat hrát je opravdu velmi těžké.
Hodně jsme o tom s Borisem mluvili.
Chvilku trvá, než se přizpůsobíte,
vymaníte se z té struktury, kde máte dané, co dělat a co ne.
Rádi chodíte na kurt, trénujete, soupeříte a vítězíte.
Najednou začnete úplně jiný život.
Poté co opustil dráhu tenisty, zažil Borg tragický pád
z pozice světové jedničky
k deseti letům zahrnujícím nešťastné manželství, spory o děti,
milionové ztráty v podnikání a údajné užívání drog.
Prožívá zoufalé období.
Pro média byl Borgův život po tenisu jako dlouhá telenovela.
Téměř deset let po odchodu na odpočinek se pokusil oprášit zašlou slávu návratem
se starou image a dřevěnou raketou.
Ale hra už pokročila jinam.
Bývalé hvězdy jako Borg a Becker
se po doznění jásotu musejí naučit žít ve skutečném světě.
Někdy je to těžké, když už jste zvyklí na určité zacházení
a najednou se to naprosto změní,
zvlášť když víc prohráváte
a pak musíte přestat hrát a ztrácíte svou identitu a tyhle blbosti.
- No, to není blbost... - Ale je.
Ale sportovci to musí ustát a to není nic lehkého.
Jeho život byl... Došlo prostě k obřímu zlomu.
A na to se asi tak docela nedá připravit.
„Co přijde teď? Kam zamíříš? Zůstaneš teď doma? Ale co budeme dělat?“
A tak jsme prostě šli každý svou cestou.
O osm měsíců později přišel fax.
Většinu toho textu si vybavím.
„Možná si na mě nevzpomínáš.“
„Naše poslední setkání, právě slaví osm měsíců.“
„Tady je moje číslo, zavolej.“ A já jen nevěřícně zíral.
Týden nato jsem se v Londýně setkal s Angelou v pronajatém...
Pronajal jsem snad celé patro toho hotelu.
Byl jsem vážně vystresovaný.
A ona tam přišla v tlustém kabátě, svlékla ho, byla očividně těhotná
a začala mi vysvětlovat, že já jsem otcem toho dítěte.
A já na to: „Řekněme, že ti věřím. Měli jsme sex, že ano.
Ale zajdeme... Porodíš to dítě
a pak půjdeme k doktorovi a provedeme test DNA.
A jestli to dítě bude moje,
je to moje odpovědnost a budu se o něj starat.“
Když mi tohle Boris vyprávěl, znělo to přesvědčivě a prostě.
Ale když jsem se na ten příběh pořádně zaměřil, ukázal se být složitější.
Zvlášť po narození onoho dítěte.
Když jsem se na jaře roku 2000 dozvěděl, že mám...
další dítě s jinou, věděl jsem, že musím promluvit s Barbarou.
Protože to musí nejdřív slyšet ode mě.
Kdybyste natáčel film,
tak někdo začne křičet a třískat dveřmi
a vlastně by šlo... přistupoval byste k tomu jako k vyprávění o jednom momentu.
Ale já to tak nevnímám, protože předcházelo tolik momentů,
kdy se dal úplně změnit směr, rozumíte? Pro mě to nebyla jedna chvíle,
ale postupné vzdalování se jeden druhému, postupné vzájemné odloučení.
Jsem teď trochu naměkko, ale říkám pravdu.
Řekla mi, že mě pořád miluje. Že se mnou pořád chce být.
„Zkusíme najít nějaké řešení.“ A já na to: „No... Díky.“
Mnoho měsíců nikdo nic nevěděl. Nedostalo se to ven.
Ale ať jsme řešili cokoli, vytáhla žolíka a řekla: „Koukej sakra sklapnout,
protože když svět uslyší, cos udělal, stejně prohraješ.“
A já odpověděl, že má sice pravdu, ale v tomhle vztahu se nedá žít. To nejde.
Řekl jsem jí, že bychom si měli dát pauzu.
BECKER SE ROZCHÁZÍ S MANŽELKOU KVŮLI JEHO AFÉRCE
Když Barbara a Boris oznámili rozchod,
Angela, matka Borisova nejmladšího dítěte, zveřejnila příběh z Nobu.
- Promiňte... - Dokud soud neskončí, nemám co říct.
A Boris tehdy reagoval jinak, než vyprávěl mně.
JE TO BECKEROVO DÍTĚ?
A sice sérií historek, ve kterých sám sebe vykresloval jako oběť.
BECKER: NEMÁM NEMANŽELSKÉ DÍTĚ
BECKER TVRDÍ, ŽE MUSÍ JÍT O NEPOSKVRNĚNÉ POČETÍ
BECKERŮV POTOMEK PLODEM MAFIÁNSKÉ LÉČKY
BECKER: RUSKÁ MAFIE SE POKUSILA UKRÁST MOJE SPERMA
BECKER PODSTOUPÍ TEST DNA, ABY UKONČIL DOHADY O DÍTĚTI
TEST, KTERÝ MŮŽE BECKERA STÁT MILIONY
Souhlasil s tím testem dávno před Anniným narozením.
Kdyby ho podstoupil hned,
nikdy by se to nedostalo na veřejnost,
protože by to s médii mohl vyřešit po svém.
Nikdo nemusel vědět, jak a kdy se to stalo.
PROLHANÝ BORIS
Já ho k zemi nestáhla, udělal to sám.
MATKA BECKEROVA DÍTĚTE TVRDÍ, ŽE SE ZNALI UŽ PŘED AFÉRKOU
Dobrý den. Vítejte u zvláštních zpráv. „Válka růží: Beckerová versus Becker.“
Předám slovo do Miami našemu korespondentovi Christofu Langovi.
Právě stojí před budovou soudu v Miami.
Pochopte, v Německu to přenášeli živě.
- Živě? - V Německu živě přenášeli
informace o procesu i rozvodu Borise a Barbary, živě.
Celý den byl velice vzrušující
a taky dost dramatický. Boris šel včera na snídani
a znovu při ní konzultoval se svým právníkem.
Pak odjel na Fisher Island na setkání s Barbarou a jejím právníkem.
To bylo zároveň poprvé, co od svého rozchodu mluvili v soukromí.
Působil, jako by se připravoval na velký tenisový zápas.
VEŘEJNÝ PROCES
Předmanželská smlouva omezovala výši rozvodového vyrovnání.
Barbara vsadila na to, že u soudu v Miami získá víc.
Odjela se syny do našeho bytu v Miami Beach.
Řekla mi, že teď má ty nejlepší právníky.
A pak byla docela protivná, tak jsem řekl, že si seženu ty druhé nejlepší.
Ona měla nejlepší, já druhé nejlepší, fajn.
BARBAŘIN PRÁVNÍK
Jsme opravdu velmi zklamaní tím právním kličkováním,
které má za cíl udělat z toho únos, to je...
Sam Burstyn byl legendární floridský právník
proslulý sledovanými drogovými případy.
Odpálkoval Borisův servis zesměšněním Beckerova tvrzení,
že Barbara do Miami děti unesla.
Ale Boris mu to vrátil svým německým esem.
Řekli mi, že je to agresivní muž
a taky velmi chytrý, takže musím být opatrný.
A já si vyžádal tlumočníka,
abych mohl mluvit ve své mateřštině.
To Sama poněkud rozčílilo, protože mu to vzalo vítr z plachet.
On štěká otázky a vy máte rychle odpovídat,
ale překlad to celé dost zpomalí.
To se mu vážně nehodilo do krámu.
Svědectví musí být...
Zajímalo nás, jestli je správné, aby Barbara v USA získala víc peněz,
přestože předmanželská smlouva je německá.
Necelá čtvrtina souhlasila, že to správné je,
ale 58 % dotázaných přesto nesouhlasí.
Právnická přestřelka nekončila a Burstyn chtěl Borise předvolat
kvůli údajně neetickým obchodním praktikám nebo něčemu horšímu.
Boris zase slíbil, že si jeho právníci pěkně vychutnají na lavici svědků Barbaru.
Barbara mi volá: „Musíme to vyřešit. Nechci zítra k soudu.“
Řekl jsem... Zahrál jsem svou kartu.
Řekl jsem: „Opakuju, že máš právo dělat, cokoli uděláš.
Podělal jsem to.
Ale teď, šest měsíců poté,
se do mě hnusně pustíš s právníky, ženeš mě k soudu a tak, to není správné.
Řekni, co chceš, a já ti to dám.“
BECKER ROZVEDENÝ, ALE ZAPLATÍ MILIONY
Vyjednávali jsme.
Dohodli jsme se, že čísla nezveřejníme, ale věřte mi, že je to bohatá žena.
NEJDRAŽŠÍCH 5 SEKUND V MÉM ŽIVOTĚ
Rozvodové vyrovnání a alimenty zvýšily jeho výdaje.
BORIS CHUDNE PO UZNÁNÍ OTCOVSTVÍ
Pak byl obviněn z daňového podvodu a čekaly ho obří pokuty.
BECKEROVI HROZÍ VĚZENÍ KVŮLI DANÍM
Byla to náročná série proher a Boris se ji snažil ustát se ctí.
Koneckonců on i Barbara si možná vzali k srdci
Kiplingův citát nad vstupem na wimbledonský centrkurt.
Že tvář triumfu i pádu je stejně falešná a do obou je třeba hledět klidně.
Ničíš mě v přímém přenosu.
Napínavé.
Nemůžete mít všechno.
Za tím, že mám nádhernou rodinu, svoje děti a tento život,
stojí i bolest, kterou jsem musela snést.
Takže to vnímám nejen jako poučnou zkušenost,
ale jako něco, co se muselo stát, abych dnes byla, kde jsem.
Abyste se mnou teď mluvil, abych žila takhle, měla tyhle děti.
Vnímám to takhle v celku.
A stejně se dívám i na svůj vztah s Borisem.
S velkým dílem vděčnosti za to, co bylo a co je,
a s láskou, rozumíte?
Mluvit o tom musím jen před vámi.
Život jde dál.
Jen se postaráte, aby to zvládly i děti.
Myslím, že my dospělí zkrátka musíme žít dál.
A pro mě bylo oříškem, jak to zařídit s mou dcerou.
Řekl jsem Angele, že by Anna měla poznat svoje bratry.
Vlastním fincu na Mallorce a uspořádal jsem tam velké prázdniny,
na které tam za mnou přijely Anna i Angela
a moje matka, sestra a taky synové.
No prostě neuvěřitelné.
Kdybyste takovou věc navrhli, když to celé začalo,
považoval bych to za něco nemožného.
Ať si o tom svět a média říkají cokoli, jsme prostě normální rodina.
Dělil jsem čas mezi Miami Beach
a švýcarský Curych. A Miami Beach.
Vzal jsem Noaha na pizzu do tamní italské restaurace.
K baru přišla žena.
A byla to nejkrásnější žena, co jsem v životě viděl.
Mezi Lillyiny největší přednosti vždycky patřilo to,
jak se zvládla přizpůsobit a věnovat mým dětem včetně dcery.
Na nich mi záleží ze všech nejvíc, a když si vás oblíbí,
hned si získáte i mě, protože moje děti jsou pro mě...
strašně důležité.
Řekl jsem jí, že se s ní chci oženit a přestěhovat do Evropy, a ona odpověděla:
„Ano. Jo, miluju tě. Vezmeme se.“
Vítejte u exkluzivní reportáže z Borisovy snové svatby v St. Moritz.
Po přistání soukromého letadla v luxusním švýcarském středisku
je první bodem programu zkouška obřadu.
Všichni jsou z této události zřejmě nadšení.
Přichází nevěsta.
Zaměstnanci hotelu a ochranka se u vozu pokoušejí
chránit nevěstu před zvědavými zraky fotografů.
Ustupte.
Tak jo, pohyb.
Já, Boris, přijímám tě, Sharlely, za manželku.
„Slibuji, že ti zachovám lásku.“
Slibuji, že ti zachovám lásku.
V časech dobrých i zlých.
- „V hojnosti i nedostatku.“ - V hojnosti i nedostatku.
To by tedy byl deblový pár!
Šestinásobný grandslamový šampion Boris Becker spojil síly
s trenéry světové dvojky, Novaka Djokoviće.
Djoković nazval Beckera legendou.
- Může to chvilku trvat. - Jo, rychle se podíváme.
Už natáčíme.
Začněme od začátku.
- Co vás na Borisovi oslovilo? - Psychická odolnost.
Tak bych Borise popsal.
Povídali jsme si a já mu řekl, že už jsem na podlézání starý.
Taky že sleduju jeho kariéru a vždycky na mě působí jako pouliční rváč.
Ale jak dojde do finále, nechá si ho vzít.
„Zabalíš to a prohraješ. Proč?“
Řekl: „Jsem frustrovaný a nemůžu...“ Já na to: „Musí to mít důvod. Najdeme ho.“
„Musíš věřit tomu, co ti říkám.
Tohle je můj názor na tvůj forhend, tohle na tvůj servis a bekhend a přístup.“
A že moc tlačí na pilu a všechno to, co říkali mně.
O šest hodin později povídá: „Chceš mě trénovat?“
Upřímně, vážně Novakovi pomohl.
Ale vlastně možná stačilo říct: „Šup na kurt.“
„Správně. Hraj dobře.“ Mluvíme tu o Novaku Djokovićovi.
Ten kluk má talent, že?
Jistě řešili i nějakou tu taktiku.
Boris o té hře něco ví. Ale spíš šlo o to, co se děje tady.
Když proti vám stojí Rafa Nadal,
nezáleží na tom, kolik vám vyjde forhendů a kolik vítězných míčů.
Potřebujete prostě sety dobře začínat.
A toho dosáhnete tím, že si ani na moment nepřestanete věřit.
Musíte věřit, že je jen otázkou času, než se v zápasu ujmete vedení.
A podle mě mu Boris pomohl růst.
Je to osobní.
„Chceš, aby plakala tvoje máma, nebo ta jeho?
Jsi hrdý Srb. Hrdý otec od rodiny. Uděláš cokoli, abys rodinu ochránil.
Tak musíš i hrát. To je ten správný přístup.
Protože Rafa chce udělat totéž, Roger taky a Andy taky.
Chránit svou rodinu. Tak teď běž a chraň ji.“
Pak jsme museli překonat pár osobních démonů, o kterých pomlčím.
Příčiny toho jeho klopýtání před cílovou rovinkou.
Boris zjistil, že jistá věc, již Novak dělal mimo kurt, ho tolik trápí,
až za ni podvědomě sám sebe na kurtu trestá
prohrami finálových zápasů.
Boris Novakovi řekl, že dokud nevyřeší tyto osobní problémy, vyhrávat nebude.
Bavili jsme se o aktivitách mimo kurt,
které by mohly být prospěšné,
a taky o těch, které naopak rozptylují.
Zeptal se mě, co od tenisu vlastně chci.
Jestli vidím nějaký jasný cíl. A já řekl: „Jistě.
Chci se zapsat do dějin toho sportu a chci to dokázat s tebou.“
Prostě jsme si okamžitě sedli.
Hlavní motivací pro to, aby ten vztah fungoval,
je výhra.
A já nebudu spokojený, dokud ta trofej nebude tvoje.
FINÁLE WIMBLEDONU 2014
Neuvěřitelné.
Že?
Ten zápas byl drsný.
Proti Rogerovi a na trávě ze sebe musíte vydat to nejlepší, jinak jste bez šance.
To je lehčí zvrat, že?
Mám pro vás lekci tenisu zdarma.
Roger Federer změnil svůj styl.
Stává na základní čáře.
Vezme míč mnohem dřív a hraje útok místo returnu,
čímž každého překvapí, protože dostatečně ovládá techniku.
Musí to pro vás být automatické. Instinkt.
Novak dokáže míč velmi rychle odpálit jako halfvolej.
Musel se totiž Rogerovi přizpůsobit.
Je to bitva. Boj. Dochází k nepředvídatelnému.
Někdo vás vytáhne z komfortní zóny.
No tak!
Djoković nesouhlasí.
Novak věci dost prožívá.
Vždycky si hodně bere, když diváci fandí tomu druhému.
A často jim to dává najevo gesty.
„Teď jste mě probrali. Teď si ho podám.“
Ale občas se mu to vrátí.
Přepadne ho frustrace a ztrácí hlavu.
Přestane jasně uvažovat a prohraje.
Kouzelným slůvkem je tu rovnováha.
Mít ho tam po boku bylo prostě hrozně uklidňující.
Byl zkrátka silný a neústupný.
Přesně ví, čím si procházím.
„Dobře, jsem zase tady, kde mám být, a soustředím se na příští bod.“
Celý zápas probíhal v takových vlnách, že?
Ve významných chvílích
mi Borisova přítomnost dodala energii
a potřebnou sílu k překonání překážky.
Paráda.
A tento titul získává Djoković.
6:7, 6:4, 7:6...
6:4 v pátém.
V lóži se objímají, což brzy jistě udělají i tihle dva. Parádní finále.
A prochází bránou obejmout své přátele a milované.
Dobrá práce, Borisi.
Rok 2014 byl odrazovým můstkem.
Velký začátek. Dodal mi silný vítr do plachet.
A díky tomu
se nám následujícího dva a půl roku opravdu báječně dařilo.
FINÁLE TURNAJE MISTRŮ 2015
Djoković dvakrát vyhrál Turnaj mistrů
a pět ze sedmi následných grandslamů včetně French Open.
Ale v létě roku 2016 si neutuchající soustředění a tlak
začaly vybírat svou daň.
Na cestě k titulu je člověk sám.
FINÁLE MUŽSKÉ DVOUHRY
Nastalo mi období,
kdy jsem v podstatě hledal sám sebe, mimo kurt.
Všiml jsem si sníženého zápalu a motivace.
To je přirozené. Kolik toho ještě člověk chce vyhrát?
Hrál jsem v třetím kole Wimbledonu.
Několikrát ho přerušil déšť, a tak jsem seděl v pokoji.
A jak jsem tam seděl, požádal jsem svůj tým,
aby odešli a nechali mě o samotě.
A zíral jsem do zdi a cítil jsem se naprosto prázdný.
Nezbyla ve mně žádná dravost.
A pochopil jsem, že mi chce něco oznámit.
„Poslyš, šéfe, jsem docela unavený. Už netoužím hrát tolik jako dřív.“
„Tak poslouchej. Zaprvé, mám tě moc rád.
A vážím si tě.
A cosi jsme spolu dokázali.
Pro mě to byla vážně bláznivá jízda.
Něco jsem se naučil, o sobě a o tenisu.
A možná i o tobě.
Prohry nenesu dobře.
A jestli chceš jet do Šanghaje nebo Paříže
a budeš tam spokojený, nejsem pro tebe ten pravý.
Měli bychom to utnout.“
Zůstali jsme dál přáteli.
To nikdy neskončilo.
Vždycky jsem se mu mohl svěřit. Pořád můžu.
Boris je jako člen rodiny.
Shatzi!
Super.
- Jak se máš? - Dobře.
- Rád tě vidím. - Jedeme, jo?
- Jedeme. - Jedeme, jo?
A je to tu.
To se mi líbí.
- Teď jde o hodně. - Jo...
Že?
- Dobrý. - Moc dobrý.
Jo. Dobrý.
Všechno je dobrý, jo. Já jsem v pohodě, ale ty jsi trošku...
trošičku...
soustředění, jo?
- Jasně. - Dobře, tak jo.
Dobře.
Chci se něco přiučit od mistra.
Return a další pohyby.
Zkusím jít k síti.
Tenis je v podstatě binární hra
složená z vyhraných a prohraných míčů, z jedniček a nul.
Na dvorci se Borisovi s čísly dařilo.
Ale mimo něj v nich vždycky měl jakýsi zmatek.
Ideálně začněte nějakým vysvětlením.
Já totiž... Vážně tomu nerozumím.
A většina lidí to má asi stejně.
Jak k tomu bankrotu vlastně došlo?
Dobrá otázka.
Na to se mě vlastně ptalo jen pár lidí.
Pokusím se to vysvětlit, jak nejlíp dovedu.
Děkuju vám. Díky. Ať se daří.
Super.
Mnozí z nás sportovců uvěří, že i po skončení kariéry
budou vydělávat pořád tolik, co v jejím průběhu.
Takže neupravíme životní styl dostatečně rychle.
Dál utrácíte peníze, které už nevyděláváte.
Utrácíte podle výdělků z minulosti.
Takže viním sám sebe.
- Díky. - Díky, Borisi.
- Borisi. - Díky.
Borisi!
Řekl jsem mu, ať dá peníze do banky
a spokojí se s dvěma, třemi, pěti procenty.
Že je nesmí utratit.
„Ne. Vím, jak investovat.“ Já na to: „Fajn, chceš hrát Monopoly?
Pět procent z celého jmění budou pořád miliony.
Vyber je a hraj si s nimi.“
A když o ně přijde, řekne si, že to bylo poučení.
„Poučil jsem se.“
Jenže on je prostě kluk u plamene svíčky, že?
A co víc, lidi z jeho okolí...
ho využívali.
Není těžké pochopit, proč taková hvězda láká vypočítavce.
Je okouzlující, možná trochu naivní. Je veselý, charismatický a ohromně slavný.
Ten typ, s kterým je vždycky zábava.
Žije tak, jako hrál tenis.
Vrhal se k síti, riskoval, vše dával v sázku.
A podnikání s Hans-Dieterem Clevenem
mu řadu let umožňovalo žít si jako rocková hvězda.
Cleven sehrál roli producenta.
Platil útratu, sepisoval dohody na ubrousky
a obstarával účetnictví.
Zařizoval, aby měl Boris vždycky na to, žít si na vysoké noze.
Na oplátku získával až polovinu zisků z Borisova marketingu
a směl se hřát ve světle jeho slávy.
Účastnil se svatby s Lilly a zařídil jim oslavu ve stylu Oktoberfestu
i s dirndly a kalhotami se šlemi.
Boris a Lilly se stýkali s miliardáři,
jako je Brit John Caudwell, jenž zbohatl prodejem mobilních telefonů.
A čím dál víc času trávili na Mallorce,
kde rozšiřovali svou fincu, dvacetihektarové sídlo s desítkou ložnic.
Ano, Boris Becker, bývalý tenisový bůh, je teď i v televizi.
Vítejte v mé fince na Mallorce.
Vítá vás Boris Becker TV.
Tohle je vstup do domu.
Vpravo nahoře je ložnice. A tam samozřejmě kamery nejsou.
Tudy projdeme přímo do obýváku.
Tady můžete vidět náš krb.
Najali jsme si šest Maročanů a ti půl roku vyřezávali tyhle ornamenty.
K životu potřebuju sport a běhání v mém věku není úplně to pravé.
Proto musím víc plavat.
A taky tady můžu upustit páru.
Dům ve Španělsku byl skvělý, ale žil jsem ve Švýcarsku.
V roce 2012 se Lilly ptá: „Vadilo by ti žít ve Wimbledonu?“ Já na to: „Co?“
Jestli to někde na světě vážně miluju a považuju za domov, tak právě tam.
Označují mě za nejpopulárnějšího Němce v Británii.
A já na to odpovídám, že jde asi o dost krátký seznam.
Cítím se tu doma. Od té doby žijeme v Londýně.
Dobrý den, Borisi. Rád vás vidím.
Z Borisova vyprávění to vypadá, jako by s Lilly žili usedlý, klidný život.
Ale jejich cesty je dost stály a on stále neuměl vyjít s tím, co má.
Když chtěla Lilly pryč ze Švýcarska, Boris se rozloučil s Clevenem.
Ale tato obchodní rozluka ho vyšla na tři miliony eur švýcarských daní,
které zkrátka neměl.
Jelikož už neměl Clevena,
obrátil se Boris na britské bankéře z Artbuthnot Latham
a ti nabídli řešení.
Boris dostane půjčku 4,5 milionů eur
jištěnou jeho budoucími výdělky z propagace značek a z televize.
Boris Becker!
Nejpopulárnější Němec v Anglii takovou půjčku jistě nějak splatí.
Problém s tou půjčkou nastal asi po roce,
když jsem nedokázal splácet, co jsem měl,
protože jsem přišel o některé smlouvy.
Scheisse.
Kdybych byl šmejd, mohl jsem jim říct,
že podepsali smlouvu a mají smůlu.
Ale já šmejd nebyl a řekl jsem jim: „Mám ve Španělsku fincu
oceněnou na deset milionů eur.
Takže to pro vás bude zástava
a dejte mi čas splatit vám to z budoucích příjmů.“
Ale pak jsme zjistili, že finca už je v zástavě
kvůli překlenovacímu úvěru, který jsem získal od Johna Caudwella.
- Johne. Rád vás vidím. - Jak je? Nápodobně.
Díky, že jste přišli.
Tohle IKEA neprodává, že, Johne?
Jelikož šlo o překlenovací úvěr, úrok činil 25 %.
Proč tolik? Potřeboval jsem peníze rychle a za tři měsíce jsem chtěl fincu prodat.
Dobře, chcete prodat dům, ale potřebujete peníze na renovaci.
Vezmete si tedy krátkodobou půjčku s vysokým úrokem.
Ale situace kolem Borisovy fincy byla trochu zoufalejší, než přiznal.
Dlužil dodavatelům přes 500 000 eur a měl mnoho dalších dluhů a výdajů,
které bylo třeba řešit.
Pokryla by taková půjčka všechny?
Proč jste si půjčil těch 1,2 milionu?
Nemůžu vyjmenovat všechny ty výdaje.
Ale nešlo o nějaký můj osobní prospěch. Potřeboval jsem zaplatit účty.
Zřejmě jsem si pořád žil na moc vysoké noze.
Platil jsem exmanželce. Měl jsem čtyři děti.
Nepůjčil jsem si kvůli sobě, ale abych pokryl vysoké výdaje.
Boris fincu nakonec nezrenovoval.
A když se rozkřiklo, že nikdo není doma, nastěhovali se do ní nezvaní hosté.
Pětadvacet let pořád na místě stojím.
Chci vystoupat na velkou horu naděje,
kde mám svůj cíl.
Nechce tu někdo jít na procházku?
Pojď.
Povedlo se?
Rozhodně.
Tady prý dělali Maročani.
A tohle všechno dělali ručně.
Beckerův basketbalový kurt.
- Tenisový. - Jo, tenisový.
Beckerova opravdová raketa. Vyhrál s ní Wimbledon 1985, 1986 i 1987.
Ještě zbyl kus narozeninového dortu.
Sedíme ve vířivce.
Ve vířivce, kterou používal Boris Becker.
O tomhle teď média píšou.
Takhle si žít, a nechat si to tak utéct!
Mluvíme o kdysi velmi bohatém muži.
Věřte nebo ne, i v době vyhlášení bankrotu jsem pořád byl milionář.
Ale to už bylo pozdě.
Musel jsem platit tam daně, tam alimenty, finančního... Na co si vzpomenete.
Takže jsem prostě uvízl na běžícím pásu.
Snažil jsem se vydělat na všechny závazky, ale tehdy už jsem si ten hrob kopal.
A lopaty byly čím dál dražší.
S 25% úrokem Borisův dluh bleskově rostl a on ho nebyl schopen splácet.
Jeho britská banka se úspěšně obrátila na soud v Londýně,
který vyhlásil jeho bankrot.
Bankrot byl pro něj náročný.
Tyhle dva jsou Renshawovy poháry a jde repliky originálu.
Bez dat, ale...
Soud pověřil soukromého zástupce Marka Forda
zajištěním poloviny Borisova příjmu
a zpeněžením jeho majetku ve prospěch věřitelů.
ŠAMPION MUŽSKÉ DVOUHRY
K osobnímu bankrotu patří, že váš majetek...
KONKURZNÍ SPRÁVCE
...tedy aspoň nadbytečný majetek, je k dispozici věřitelům.
Takový majetek přejde na konkurzního správce
a ten potom má najmout odborníky, kteří ho rozprodají.
ŠAMPIONÁT DVOUHRY
Pro hráče, a tohle nevyzní hezky, má trofej samotná nicotný význam.
Copak si v 17 nebo 18 budete prohlížet trofeje?
To je nuda, že?
Začnou pro vás něco znamenat, až když zestárnete.
Teď svoje trofeje rád ukazuju dětem.
Vážně.
Co nadělám?
Pak se zničehonic objevilo záchranné lano z nečekaného zdroje.
Ze Středoafrické republiky.
Tam mu nabídli významnou pozici, jež mohla všechno změnit.
JSEM VYSLANEC EU!
Měl se stát zvláštním sportovním, humanitárním a kulturním vyslancem.
Za to Boris vděčil Stephanu Welkovi, který mu zařídil diplomatický pas.
Šlo o samozvaného experta na diplomacii.
Já ho neznal, ale řekl mi...
VÍTEJTE VE SVÉM ÚŘADU
...že si tam cení mého mezinárodního postavení.
BECKER JAKO ATAŠÉ V BRUSELU
„Navíc máte smíšenou rodinu,
takže některé problémy chápete lépe než většina bělochů.
A zvažují, že vám přidělí místo v Bezpečnostní radě v New Yorku.“
Já na to: „To zní jako vážná věc.“
Stephan mi řekl, že díky své imunitě můžu zastavit insolvenční řízení.
Já řekl, že to jsou dvě různé věci. Že to spolu nemá co dělat.
Ale vy sám jste řekl:
„Zdůraznil jsem diplomatickou imunitu, což mimochodem musím,
abych tenhle nesmysl utnul.“
Takže jste ty dvě věci sám spojil.
Správně, ale nemají spolu co dělat.
Byl jsem zmatený.
Borisovi právníci prohlásili,
že mu status vyslance poskytuje imunitu vůči bankrotu.
Boris prohlásil, že to je, ale zároveň není pravda.
Že to spolu nijak nesouvisí.
Zajímalo mě, co si o tom myslí ve Středoafrické republice.
Když ve Středoafrické republice hledáte Borise Beckera,
kde jinde začít než v místním tenisovém klubu?
Pane?
Kde je Boris Becker?
- Vyslanec? - Ano.
- Ten vyslanec. - Ano.
Jasně.
Tak v tenisovém klubu není.
Co takhle na párty plné diplomatů?
Toto je diplomatický sál. Co si tu o Borisovi ve funkci myslí?
- Víte, co se říká. - Smějí se mu!
Vážně?
Ano, jsem Němec, ale zatím jsem tu žádné Němce nepotkal.
Jde o velmi známého člověka, dost lidí ho má v úctě,
a pak najednou slyšíte a čtete takové věci.
A prostě nevíte, co si myslet.
Máte středoafrický pas?
Ano, mám.
Toto je prý dokument předložený soudu
právníky pana Beckera coby důkaz, že nemůže být stíhán.
Co nám k němu poví majitel podpisu, který dokument potvrzuje?
Je falešný.
Je pan Boris Becker prošetřovanou osobou v tom případu, kterým se zabýváte?
Ano, podílel se na tom, aby ten doklad neoprávněně získal.
Mám opravdový pas.
Na ambasádě v Bruselu, aspoň pokud vím.
Ptal jsem se, proč já. Proboha, proč zase já?
Uvěřil jsem tomu ministru zahraničí, takže je to prostě hoax.
A svému známému Stephanovi jsem pověděl, jak se věci mají.
SNÍDANĚ V PALÁCI ZA 540 000
Welk byl šejdíř zatčený za podvod a padělání.
WELK BYL NA KONCI SRPNA ZATČEN
Borisův diplomatický pas ve skutečnosti patřil k balíku kradených.
BECKERŮV PAS JE PRÝ PADĚLEK
Ty byly prodány drogovým dealerům a podvodníkům.
PRO OSOBY ÚDAJNĚ ZAPLETENÉ DO ZLOČINU
A jeden synovi švýcarského milionáře,
který v rámci pojistného podvodu vyhodil do povětří své Ferrari.
Lilly, sem prosím. Skvěle. Díky, Borisi.
Zajímavá doba.
Nedlouho poté má žena požádala o rozvod.
BORIS VRACÍ ÚDER! TENISOVÁ LEGENDA VS. PRAVDA O BANKROTU
BORISOVA ŽENA PŘIZNÁVÁ, ŽE KVŮLI PÁDU NA DNO NASÁVÁ VODKU
O ZHROUCENÍ BORISOVA MANŽELSTVÍ A VEČERU, KDY K NĚMU JELA POLICIE
BĚHEM WIMBLEDONU
ROZVOD PO 13 LETECH
Pořád nejsme finančně vyrovnáni.
A kdo mě zná, ví, že jsem štědrý muž a chci, aby se měla dobře.
Až budu zpátky v sedle, svobodný a to všechno,
sejdeme se a najdeme spolu řešení.
Právě to Boris tak často dělal na dvorci.
Hledal řešení.
A vypadalo to, že našel i řešení svých finančních a právních potíží.
Britské bance stačila jeho finca.
DLUH VŮČI NÁM UMOŘEN
Zdálo se, že Boris zvítězil.
Ale pak do hry vstoupil další protivník.
Jeho bývalý partner, Hans-Dieter Cleven.
Raněný tím, jak Boris jejich vztah ukončil,
Cleven náhle přišel s tvrzením, že mu Boris dluží 40 milionů eur.
Boris jeho nárok odmítl.
Dvakrát se utkali u švýcarských soudů, kde Boris dvakrát zvítězil.
BECKER VÍTĚZÍ I PO CLEVENOVĚ ODVOLÁNÍ
Pak utrpěl šok, když konkurzní správci v jeho britském insolvenčním řízení
Clevenův nárok uznali.
Řízení mělo skončit.
Pak najednou, k překvapení nás všech,
konkurzní správce jeho nárok uznal.
Zaprvé, proč bych mu měl platit na základě sotva podložených tvrzení?
A zadruhé ani nemám z čeho.
Chápete? Co mi tedy zbývá? A tak prožívám pětileté insolvenční řízení
kvůli nároku, který nebyl prokázán nikde na světě včetně Švýcarska.
Chápu, co se děje? Ne.
Děje se to? Ano.
Těžko tu věc s Clevenem chápat.
Pokud ji nevnímáte jako zhroucené manželství.
Zpočátku krásné a v závěru šeredné.
V rámci toho rozvodu se Cleven vytasil s jakýmsi seznamem dluhů.
Blíže neurčené útraty, poplatky za půjčky a soukromé výdaje.
Vše bez dokladů.
SOUKROMÉ VÝDAJE? ÚČTENKY?
Švýcarský soud tyto nároky zamítl, ale Becker seznam podepsal.
Podle vlastních slov coby laskavost, aby Clevenovi pomohl s daňovými odpočty.
Mě tento dokument naprosto šokoval. Co to Borise napadlo?
Boris letěl do Curychu na konečné zúčtování.
V salonku na rušném letišti
se Boris a jeho právník pokusili s Clevenem dohodnout.
Po dlouhém smlouvání Cleven přišel s neobvyklou nabídkou.
Jednoduše odvolá svoje nároky na miliony eur,
když se k němu Boris prostě vrátí.
Boris tuto cenu nebyl ochoten zaplatit.
Vrátil se do Londýna.
Z Londýna se vyklubala past.
Konkurzní správce odmítl Borisovi dovolit,
aby ze zbytků majetku najal právníky proti Clevenovi.
Místo toho správce uznal Clevenovy pohledávky vůči Borisovi.
O dva měsíce později začalo trestní stíhání.
Pan Becker tvrdil věci typu: „Já nevěděl, špatně mi radili.“
Nebo: „Poradci mi řekli, ať udělám X. Poradili mi udělat Y.“
ŽALOBKYNĚ
- Nevěříte mu? - Ne, proto tu jsme.
BECKER PRÝ SKRÝVAL TROFEJE
Obhajoba vše uznala. Došlo k převodu peněz.
NEZÁKONNÉ PŘEVODY
Měl majetky, které zatloukal.
ZATAJIL MAJETKY
V podstatě nakonec šlo o to, co pan Becker tvrdil, že věděl a nevěděl.
Já tvrdila, že jednal nepoctivě, a on trval na tom, že poctivě.
BECKER: ŽÁDNÉ 2 MILIONY JSEM NESKRYL
V očích soudce i veřejnosti se z procesu stal soud charakteru.
Byl Boris pouze unáhlený a naivní, nebo to byl nafoukaný sportovec
přesvědčený o tom, že pro něj pravidla neplatí?
Boris zase boháčem.
Tohle je vámi darovaná suma.
Věnovali jste 541,11 eur.
Možná mu ty peníze můžeme předat přímo tam.
BORIS ZASE BOHÁČEM
Borisi!
Máme pro vás dárek.
Od Olivera Pochera a jeho publika. Je to 532,38 eur pro vás!
Borisi!
Můžete zamávat? Aspoň těm penězům zamávejte!
KORUNNÍ SOUD
Boris Becker dnes musí v Londýně stanout před soudem.
Podle správce nespolupracuji. Prý schovávám trofeje a všechno možné.
A stává se z toho trestní věc.
A pak po vás jdou.
Před soudem číhali paparazzi,
aby během táhlého procesu zahlédli Borise a jeho přítelkyni Lilian.
Pro porotu nebylo klíčové skrývání majetku nebo peníze pro exmanželky,
ale spíš zúčtování s Beckerovou minulostí, přítomností a budoucností.
Naučil se říkat pravdu, nebo si pořád namlouvá příběhy
o 17letém muži, který se až příliš mladý stal šampionem?
Šestinásobný grandslamový vítěz Boris Becker shledán vinným
ve čtyřech bodech obžaloby v insolvenčním řízení z roku 2017.
ZTRATIL JSTE REPUTACI I MAJETEK.
Soudce řekl: „Vím, že je tento proces
pro vás ponižující, ale neprojevil jste žádnou pokoru.“
Ponížení i pokora. Osobně mi připadalo nespravedlivé,
že soudce očekává oboje.
Podobá se to tomu, jak my fanoušci od sportovců čekáme,
že budou na hřišti nelítostní a na tiskové konferenci přívětiví.
Jak může kdokoli, a tím spíš chlapec zrozený ve Wimbledonu,
tomuhle rozumět?
Hodnotil minulost.
Čeho dosáhl, co dokázal.
Když chcete být šampionem, musíte věřit, že jste neporazitelní.
Věřit, že jste nedotknutelní, a musíte si jít zarytě za svým.
Musíte být ochotní udělat cokoli, abyste vyhráli další bod, další hru
nebo další set.
A to vás podle mého názoru
nejspíš přivede až na úroveň, kdy uvěříte, že jste nedotknutelní
i jinde v životě, ale tak to není.
27. DUBNA 2022
DVA DNY PŘED ROZSUDKEM
Chtěl jsem s vámi mluvit, protože pak už to třeba nepůjde.
Za dva dny padne rozsudek.
Každý den se modlím, aby šlo o milosrdný rozsudek.
Ideálně o podmíněný trest.
Ale jakýkoli rozsudek samozřejmě přijmu. Jak jinak?
Takže tak to teď je.
Je středa odpoledne. V pátek zjistím, jak bude vypadat zbytek života.
Jak celou tu záležitost chápete? Co se vám honí hlavou posledních...
Je to těžké.
Opravdu náročné.
Je to těžké.
Padl jsem...
až na dno.
Nevím, co si o tom myslet.
Postavím se k tomu čelem. Neschovám se, nikam neuteču a ani...
Prostě ten rozsudek přijmu.
Tohle má svůj důvod. Děje se to z nějakého důvodu.
Vždycky jsem žil trochu jiný život než většina ostatních lidí.
Měl jsem trochu jiné dospívání. Taky jsem v 17 vyhrál Wimbledon.
A následujících 36 let bylo taky jiných.
Nevím, co říct. Snad jen, že přeju v pátek hodně štěstí.
Jo, děkuju.
Zapalte mi v pátek svíčku.
Takhle to první den na centrkurtu vypadá. Jsem ráda, že je tu se mnou John McEnroe.
Musíme si užít každý den tady.
A řeknu to stručně, ale hezky.
Borisi, zbožňujeme tě. Chybíš mi.
Je mi 54 let. Tohle ještě není konec.
Přijde další kapitola.
Dobré ráno.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- I vám. Díky. - Pěkný den, Borisi.
- Díky. - Pěkný zbytek dne.
Děkuju.
Někdy si musíte připustit zranitelnost, přiznat si limity a chyby.
Možná je to pro něj příležitost uzavřít minulost,
která ho podle mě už vážně dlouho trápí.
Je to prostě jen konec dlouhé cesty, na kterou se vydal už před lety.
„KDYŽ DO FALEŠNÉ TVÁŘE TRIUMFU I PÁDU STEJNĚ KLIDNĚ HLEDĚT VYDRŽÍŠ“
Moje roky.
Všechno, co říkám, je pravda. Vážně se to stalo, opravdu...
Vždycky doleva. Vždycky doleva.
Tady to začalo.
Boris Becker se ten den v Londýně narodil.
A tehdy si ho Německo adoptovalo.
Je tu pěkně, že?
Víte, uvědomuju si,
že to zní velmi poeticky, ale já se tady narodil.
A proto právě tady natáčíme a mluvíme o Wimbledonu
a o tom všem, protože právě tady to celé začalo.
Kdybych tehdy ten zápas tak neotočil, všechno by bylo jinak.
Nebyl jsem tehdy dost vyzrálý
na spoustu věcí, které se mi pak připletly do života.
Tehdy bylo všechno velmi přísné a vážné.
Proto jsem řekl, že bych býval rád měl ještě pár let.
Můžete říct, že jsem si to mohl ulehčit.
Souhlasit s tímhle, přikrášlit ono. Jenže já takový nejsem.
Nenařídili mi vyhrát v 17 Wimbledon. Já prostě vyhrál.
Mám to vepsané v DNA a jsem na to hrdý.
Tohle jsem já.
PO 8 MĚSÍCÍCH VE VAZBĚ BYL BORIS PROPUŠTĚN A DEPORTOVÁN ZE SPOJENÉHO KRÁLOVSTVÍ.
PRAVIDLA PODMÍNEČNÉHO PROPUŠTĚNÍ MU ZAKAZUJÍ NÁVRAT AŽ DO LISTOPADU 2024.
VĚNOVÁNO PAMÁTCE NICKA BOLLETTIERIHO
Překlad titulků: Růžena Svobodová