Boriss Bekers atzīts par vainīgu četros Maksātnespējas likuma pārkāpumos...
Trīskārtējam Vimbldonas čempionam piespriesti divarpus gadi cietumā...
Viņš nogādāts cietumā. Jā. Neticams stāsts.
Boriss Bekers cietumā.
Nezinu, vai drīkstu to angliski teikt. Visādi sūdi notiek.
Tie atkal notikuši ar viņu.
Bet varam saderēt uz vienalga ko -
viņš iznāks, guvis mācību,
un būs tas pats vācietis, kas iepriekš.
Vondsvertas cietums ir smaga vieta, kur izciest sodu.
Rūdīto noziedznieku vidū izplatīta narkotiku lietošana un vardarbība.
Boriss tur pavadīja tikai dažas nedēļas,
tad viņu pārveda uz cietumu ārzemniekiem,
bet viņam tikmēr bija grūti pieņemt ar atrašanās vietu saistīto ironiju.
Nepilnus piecus kilometrus no cietuma čempions piedzīvojis savu lielāko triumfu.
Viss! Viņam izdevās.
Čempionāta punkts Bekeram.
Mačbumba Bekeram!
AUSTRĀLIJAS TENISA ČEMPIONĀTS TELPĀS
Neticami.
OTRĀ DAĻA KATASTROFA
1991. gadā tikko biju aizvadījis trīs labākos dzīves gadus.
Bet prāts nebija mierīgs.
Iekārtojos īrētajā mājā Vimbldonā, un man uzmācās skumjas.
Pirmoreiz mūžā apsvēru domu
par aiziešanu no tenisa.
Prātā nāca visādas domas,
ziniet: "Tev ir 25 gadi."
Mans varonis bija Bjerns Borgs. Borgam bija līdzīga karjera.
Geimā, setā un čempionātā uzvar Makinrojs.
Borisu vajāja domas par to, kā Borgs aizgāja no tenisa
25 gadu vecumā.
Zaudējis Džonam Maknirojam US Open finālā,
Borgs sakrāmēja raketes, nogāja no laukuma, pameta stadionu
un taisnā ceļā devās pensijā, atstādams pretiniekus šokā.
Otrās vietas ieguvējs Bjerns Borgs ir patiesi izcils čempions.
Mums žēl, ka viņš nevarēja ierasties un saņemt balvu par otro vietu...
Vēlos kopā ar visiem paust līdzjūtību Bjernam,
jo, manuprāt, viņš ir izcils čempions un...
Viņš teica, ka pēc šīs spēles bijis garīgi noguris.
DŽONS MAKINROJS
Droši vien tā bija, kā izrādījās.
Tas bija ļoti skumji.
Es vairs nevaru ielikt... ieguldīt spēlē visus spēkus.
Esmu tā darījis daudzus gadus,
un man šobrīd ir grūti iziet laukumā un trenēties četras stundas dienā.
Es turpināšu spēlēt tenisu prieka pēc,
bet vairs nekad neatgriezīšos
un nemēģināšu atkal kļūt par pirmo numuru.
Man joprojām gāja labi,
bet bija kāda ķibele.
Man bija problēma ar prātu.
BJERNS BORGS
"Vai tas aizrauj?" Nē, neaizrauj. Teniss vairs neaizrāva.
Šeit viss sākās.
Tas...
šeit saasinās emocijas.
Tagad es domāju, kas notiks, ja šogad neizdosies.
Bailes no kritiena.
Viss atkarīgs no tā, kam es zaudēšu.
Ja zaudēšu Stefanam, tad nekas.
Zaudējums Lendlam būtu katastrofa.
Ja tevi uzveic pakaļa, tad sajūta ir sūdīga.
Jēziņ, tas ne tuvu nebija auts!
Beidz!
Nulle-15.
Viņš visu laiku skatījās uz viņu.
Viņš gāja... Jūs skatījāties uz viņu.
Aizveries.
MIHAĒLS ŠTIHS
Es ierados Vimbldonā kā pasaules septītā rakete.
Šķiet, biju izlikts kā sestais.
Tā ka es zināju... Es labi spēlēju uz zāles.
Man patika šis segums.
Man patika spēlēt tajā stilā, uz zāles.
Tātad čempionam
tagad jāatspēlē četras mačbumbas.
Geims, sets, mačs.
1991. gadā Borisa pretinieks Vimbldonas finālā bija Mihaēls Štihs.
Boriss atšķirībā no Borga gribēja aiziet ar uzvaru.
Un uzvara pret Vācijas uzlecošo zvaigzni būtu vislabākā.
Angļu avīzes to tiešām uzķēra -
pirmais vāciešu fināls Vimbldonā.
No vienas puses, čempions, kurš uzskata to par savu teritoriju.
No otras, pēkšņi finālā iekļuvušais jaunais vācu puika.
Boriss bija pirmais, kurš uzvarēja Vimbldonā 17 gadu vecumā,
viņš bija lielais varonis.
Es atkal esmu pirmā rakete un gatavojos ceturtajai uzvarai Vimbldonā.
Sestdienas vakarā, kad vajadzētu koncentrēties, sāku raudāt.
Domāju: "Es pazīstu sevi."
Domāju: "Ja uzvarēšu Mihaēlu Štihu, likšu punktu."
Es esmu sevi pierādījis. Esmu viens no labākajiem spēlētājiem.
Stāstam beigas. Viss ir labi.
Ja uzvarēšu, tad pametīšu sportu.
1991. GADA VIMBLDONAS FINĀLS ŠTIHS PRET BEKERU
Jums pirms fināla mača bija stratēģija,
kā grasījāties spēlēt pret Borisu?
Uzvarēt.
Es spēlēju par uzvaru.
Es nespēlēju, lai nezaudētu.
Geims, pirmais sets Štiham, seši pret četri.
Es biju izteikts favorīts un droši vien labāks spēlētājs,
bet instinktīvi baidījos no tā brīža.
Es instinktīvi jutos ļoti neveikli
tajā situācijā.
Geims, otrais sets Štiham, septiņi pret seši.
Pēc uzvaras otrajā setā
un taibreikā viņš saprata, ka viņš ir tālu
no atgriešanās un uzvaras finālā.
Viņš sāka vaidēt un, teiksim godīgi, mazliet činkstēt.
Tas, protams, arī uzlabo noskaņojumu.
Auts!
Nekad neesmu izturējies tik apkaunojoši,
kā tajā Vimbldonas finālā
800 miljonu vai miljarda skatītāju priekšā.
Velns!
Es biju pirmais pasaulē.
Un tas bija vienkārši briesmīgs nesportiskas uzvedības paraugs.
Mēs izspēlējām mačbumbu. Boriss servēja.
Tobrīd biju pilnīgi pārliecināts,
ka viņš servējot izmantos manu vājo vietu, manu forhendu.
Viņam izdevās.
Mihaēls bija laimīgs.
Es iegāju ģērbtuvē un biju laimīgs,
jo neaizgāju no sporta.
Es teicu:
"Maita, es gandrīz... Es gandrīz aizgāju!"
Mihaēls devās svinēt,
un mums Vācijā bija otrais Vimbldonas čempions,
bet es jutos labi.
Bet, ko man vajadzēja,
man vajadzēja atrast sievieti.
Man vajadzēja... vispār es mīlu tenisu,
bet, kad pārnāku mājās, kaut kā trūkst.
Es gribēju veidot ģimeni.
Es vakariņoju ar draugiem, un restorānā ienāca Barbara.
Paskatījos uz viņu un tāds...
Teicu viņai: "Paklau, tas varbūt skanēs lecīgi,
bet man šķiet, ka tur nav ko daudz runāt.
Es domāju, ka tu būsi mana sieva."
Zvēru pie Dieva.
Viņš tovakar tā pateica, jā, bet teica to manai draudzenei,
nevis man.
BARBARA BEKERE
Bet viņš teica vēsturiskos vārdus,
ko neesmu dzirdējusi ne pirms, ne pēc tam...
Tas nozīmē: "Iesim pie tevis vai pie manis?"
Es tāda: "Tikko esam iepazinušies. Es nekur nevaru ar tevi iet."
Mēs iegājām bārā, un visi uz mums skatījās.
Sarunājās un rādīja ar pirkstu.
Tad es sapratu, kāpēc viņš jautāja: "Pie tevis vai pie manis?"
Tā nebija tik daudz pavedināšana,
kā drīzāk mēģinājums mani sargāt.
Es neko daudz neplānoju. Es iemīlējos.
Viss. Es nedomāju,
kā tas būs nākotnē un kāda vispār būs nākotne.
Tu dzīvo šim brīdim un domā, ka tā ir tava dzīve.
Boriss noteikti tolaik Vācijā bija milzīgi slavens.
Viņš staigāja pa ūdens virsu, jā.
Viņam bija tas... mirdzums,
tā visaptverošā enerģija, kas maina gaisotni,
ienes gaišumu un spožumu.
Viņam ļoti labi padevās izprast žurnālistus.
Viņš bija ļoti aizdompilns, ļoti centās sargāt.
Bet tas, ka varonis,
blondais, zilacainais vācietis
izvēlējās melno sievieti par savu sievu, izraisīja ažiotāžu.
Ziniet, es Minhenē iemīlējos melnajā sievietē, un punkts.
Esmu daltoniķis. Neredzēju, ka viņa ir tumšāka par mani.
Es vienkārši iemīlējos sievietē.
Un šis tas, ko dzirdēju par savu sievu
vai ko viņa dzirdēja, vienkārši ir neticami.
NERUNĀJIET PAR BABSU KĀ NACISTI
"MELNĀ RAGANA"
NEAIZTIECIET MANU MEITENI, BORISS LŪDZ RASISTIEM
BEKERA IZREDZĒTĀ UZKURINA NACISTU ALKAS PĒC AUGSTĀKĀS RASES
BEKERA MEITENE RASISTU NAIDA KRUSTUGUNĪS
TENISA ZVAIGZNI SANIKNO NACISTU NIEVAS
Sākumā vācu prese...
KĀPĒC VIŅA, NEVIS KARENA?
...pārsteidza visus nesagatavotus.
RASU NAIDS!
RUPJI APVAINO BORISA DRAUDZENI
Attieksme bija melnbalta. Vācies, no kurienes nākusi.
ATGRIEZIES DŽUNGĻOS
Ziniet, rasismu nav iespējams mainīt.
Es biju saskārusies ar rasismu. Tas ir kā smaka telpā, to var saost.
Tas jūs ieskauj, bet ne...
Nav iespējams sēdēt pie galda.
Var stāvēt izstieptas rokas attālumā. Tā tas ir, ziniet.
Katram ir viens melns draugs.
Bet vai jūs ļausiet savai meitai precēties ar šo draugu?
Tā ir cita privātā telpa.
IZEJOT SABIEDRĪBĀ, ESAM GATAVI NIEVĀM
DZĪVOJAM BAILĒS NO RASISTISKA SLEPKAVAS, SAKA BEKERA MEITENE
Boriss Bekers ierodas Hamburgas Rotenbauma kortā
uz rīta treniņiem miesassargu pavadībā.
Pēc draudiem tenisa zvaigznei un viņa tuviniekiem
drošības spēki saglabā modrību.
POLICIJA PAKĻĀVA MŪS NĀVES BRIESMĀM
Diemžēl pirms desmit gadiem bija labāk,
bet tagad mēs esam apraduši
un sadzīvojam ar šo problēmu.
Es izskatos kā vācietis,
bet man nemaz nav vāciska gaume.
Mēs Vācijā runājām par rasismu 90. gadu vidū.
Kauninājām.
Rādījām uz viņiem ar pirkstu.
Mums bija dažas intervijas un viena vāka fotogrāfija,
kurā abi esam kaili.
Dažu nedēļu laikā mēs kļuvām par paraugpāri,
rādot, ka dažādu rasu pāra attiecības Vācijā dara brīnumus.
Varbūt tie bija meli,
bet vismaz visi sāka mūs mazliet cienīt.
Vācijas preses noskaņojums,
šķiet, mainījās, kad viņš aizstājās man priekšā,
kad izrādījās, ka esam nešķirami.
Un to pieņēma kā normālu.
Šķiet, viņi diezgan ātri pierada pie domas,
ka nu ir viss, viņa neies prom.
Tad viņi mani pieņēma.
ES TEVI TURU, BABSA
Boriss Bekers un Barbara Feltusa šodien tik tiešām
devuši viens otram jāvārdu.
Reportieri un skatītāji bija spiesti gaidīt visu pēcpusdienu,
līdz gadu kopā dzīvojušais pāris beidzot ieradās.
Simtiem cilvēku bija pulcējušies,
lai redzētu jauno pāri. Nākammēnes gaidāms bērns.
Kāzas bija liels notikums.
Es biju stāvoklī.
Liela mediju uzmanība.
Viens fotogrāfs bija pārģērbies par viesmīli.
Paparaci mēģināja uzpirkt mūsu draugus.
Bum Bum Bēbītis, Babsa vai kas cits -
kā sauks Borisa Bekera un Barbaras Feltusas bērnu,
to pāris vēl negribēja atklāt.
Cilvēki nakšņoja pie mūsu mājas.
Es no rīta iznesu paparaci kafiju.
Teicu: "Ko jūs darāt pie...
Es nedzemdēšu bērnu uz ielas."
Bija sarunāta privāta slimnīca.
Daži, pārģērbušies par medmāsām, mēģināja iekļūt palātā.
- Feltusas kundzei. - Es diemžēl nedrīkstu.
- Nedrīkstat? - Nē.
Parādīsiet, kurp ejat?
Nē. Lūdzu, paskatieties un ejiet prom.
Piedodiet.
Es tikai gribēju paziņot,
ka mums piedzimis dēls un mana sieva un bērns jūtas labi.
Dzemdības bija ļoti ātras, un bērns sver 3,17 kilogramus.
Jā, tas arī bija ļoti svarīgi, ieraudzīt pirmās...
Kā viņš izskatīsies, ziniet.
Kā...
Viņš piedzima tik nevainojams. Tas bija brīnišķīgi.
Kopā ar mums ir fotogrāfs un vectēvs Ross Feltuss.
ROSS FELTUSS
Jā, kļūt par vectēvu ir trakoti jauki.
Es priecājos, ka mūs šorīt ielaida.
Mēs visi priecājamies un skatītāji arī, protams.
Protams, mēs gribam redzēt jūsu uzņemtās fotogrāfijas.
Kad iepazināmies, viņš gribēja iet prom.
Neapgalvoju, ka pierunāju viņu atsākt spēlēt,
bet viņš teica, ka spēlēs, ja es braukšu līdzi.
Pēc tam mēs nospēlējām vēl pāris gadu. Mēs...
Īpaši es.
Bet, nu, jūs bijāt...
- Komandā. - ...izbraukumos, bijāt komandā.
Izbraukumos, protams, bet arī komandā, jā.
Es palīdzēju saņemties,
bet arī ārkārtīgi apbrīnoju šo darbu.
Ziniet, iziet laukumā un uzvarēt.
1992. GADA PASAULES TŪRES FINĀLS KURJĒ PRET BEKERU
Mēs skatījāmies, kā viņš dara brīnumus.
Es darīju to, kas man ļoti patīk,
darbojos komandā,
un redzēju, ka ir sekmes, ka tas attīstās.
Tiriaks sākumā bija blakus.
Man patika, kad viņš bija klāt.
Viņš bija labs aizstāvis, labs vairogs, man tas patika.
Bet viņš nebija mans menedžeris, tāpēc lēmumu par pārmaiņām nepieņēmu es.
Pēc pārmaiņām
mēs visi jutāmies mazliet nedroši.
Mēs šķīrāmies, jo mums bija domstarpības.
Es vienīgais biju pret viņu.
JONS TIRIAKS BEKERA MENEDŽERIS
"Jon, visi saka, ka tu man palīdzi, bet tu saki ko citu. Tu esi pret mani."
Es teicu: "Nē. Tu nesaproti. Man tevi nevajag.
Un tev droši vien nevajag mani.
Pārējie tevi paijā.
"Boris, tu esi dižs." "Boris, tu esi izcils."
"Boris, tu esi šāds. Boris, tu esi tāds."
Turklāt tev ir arī nauda.
Tāpēc uzmanies. Man tevi nevajag."
Un tas... Mēs paspiedām roku, iedzērām alu tovakar, kad šķīrāmies.
Viņa jaunie cilvēki bija pilnīgi citādi nekā es.
Spēlētājs ir tikai tik labs, cik viņa komanda.
Īstie cilvēki var pacelt debesīs.
Nepareizie - nogrūst ellē.
Prokuratūra ir apmierināta, ka apsūdzētais atzinās pilnībā.
Pēc šķiršanās no Tiriaka
Boriss saskārās ar vairākām tiesas prāvām un kriminālvajāšanu.
Atzinies, ka izvairījies no nodokļu nomaksas Vācijā,
Boriss nolēma uzticēties jaunam biznesa partnerim
Hansam Dīteram Klēvenam.
Uzticīgais līdzjutējs Klēvens palīdzēja Borisam segt nodokļu parādu
Vācijas valdībai.
Un pierunāja Borisu pārcelties uz biznesam draudzīgāko Šveici,
kur Klēvens nodibināja vairākus kopuzņēmumus,
lai popularizētu Borisu kā zīmolu.
Kad Boriss pameta sportu,
Klēvens kļuva par viņa uzticības personu,
kas aizdeva naudu, paļaujoties uz nākotnes peļņu,
lai Boriss var izmēģināt spēkus investīciju jomā.
Vietne Sportgate nonāca tiesā un jau pēc gada bankrotēja.
APSŪDZĒTAIS
Viņš reklamēja organisko pārtiku un elastīgās saites.
Boris Becker Marketing nepiesaistīja klientus un izčākstēja.
Nodokļu atvieglojumu dēļ viņš labi pelnīja ar Mercedes autosaloniem Austrumvācijā.
Šķita, ka, turoties pie sporta, Borisam klājās vislabāk.
Klēvens un Boriss bija vienlīdzīgi Völkl Tennis līdzīpašnieki.
Bet, kad viņš piekrita reklamēt tiešsaistes pokera uzņēmumu,
tas neizskatījās labi.
Boriss nospēlēja savas tenisa uzvaras ar sliktām kārtīm.
Protams, pēc sportista karjeras beigām es gribēju dzīvot labi,
bet naudas pelnīšana tā, kā to diendienā dara 99 % cilvēku,
nebija mans mērķis.
Cēlonis ir sākumā.
17 gadu vecumā es nopelnīju pirmo miljonu, un nauda izkūpēja.
Zūd vērtības izjūta. Tu nesaproti, kas ir miljons.
Tu nezini, ka 99 % cilvēku nekad nenopelnīs miljonu.
Manas profesionālās karjeras dzinējspēks nekad nav bijusi nauda,
es gribēju izcīnīt titulus.
Kļūt par labāko spēlētāju pasaulē, kļūt par pirmo.
Tāpēc es gribēju spēlēt.
Šķiet, bija 1993. gads.
Man piezvanīja Boriss: "Paklau, tu varētu mani uztrenēt
Vimbldonai un US Open?"
Es teicu: "Labi."
Kad pats maksāju par biļeti uz Monreālu, ziniet...
Trenējot viņu, es cietu zaudējumus.
Joprojām gaidu savu samaksu par savu lidmašīnas biļeti.
KRITUSĪ ZVAIGZNE BEKERS
Boriss acīmredzami nebija trenējies gana centīgi.
Tikai viņš vēl nebija gatavs aiziet.
Teicu: "Boris, paklau, varbūt jānospēlē daži mači,
tev jāatgūst forma." "Labi, darīsim tā."
Es zvanīju Losandželosas turnīra direktoram.
Zin: "Cik tu man dosi, ja Boriss saņems īpašo ielūgumu?"
Zvanīju Borisam: "Paklau, viņi dod tik."
"Labi. Piekrītam."
Zvanīju tam puisim.
"Labi, viņš spēlēs."
Un tūliņ pēc tam, Bor... "Es nespēlēšu."
Viņš lika, lai zvana Barbara.
Barbara teica: "Vai, viņš spēlēs Indianapolisā.
Viņam tur būs īpašais ielūgums."
Es tāds: "Indianapolisā? Labi."
"Viņš... Paklau, viņš grib spēlēt tur" un bla-bla-bla.
Es tāds: "Barbara, klausies.
Ja viņš grib, lai es tur esmu, lai piezvana, jā?
Nekas vairāk viņam nav jādara." Nepiezvanīja.
Man bija savas nedienas.
Briesmīgi smaga šķiršanās.
Man bija bērni.
Biju noīrējis dzīvesvietu.
Teicu: "Ja gribi trenēties, brauc šurp uz Hemptonsu."
"Labi. Es braucu."
Labi.
Pēc divām stundām: "Es nebraukšu."
Tad es teicu: "Vecīt, lai veicas."
"Vēlu tev visu labu, vecīt."
Man bija pāri 25 gadiem, un es gribēju atgriezties,
gribēju, lai apkārt vislabākie cilvēki,
un tolaik es ticēju, ka Niks ir viens no labākajiem treneriem pasaulē.
Labi izskaties, mazā.
Ar ko būs nākamā intervija?
Rīt brauksim pie Boletjēri.
- Pie Nika? - Jā.
- Es viņu mīlu! - Ak tā?
Ko es varētu viņam aizsūtīt? Kas man ir?
Es varētu viņam aizsūtīt balss ziņu.
Bet šī ir Borisa biogrāfija...
NIKS BOLETJĒRI
...un es priecājos, ka piekritāt, jo jums ir sava loma viņa dzīvē,
liela loma viņa dzīvē un arī manā.
Ilgojos pēc jums. Būtu labi drīz tikties.
- Atā, atā. - Vai nav jauki?
Boriss bija citāds.
Viens no neparastākajiem spēlētājiem, kas man karjeras laikā bijuši.
Galvenais, ko atceros par Borisu, -
viņam nepatika daudz pļāpāt par savu spēlēšanu.
Domāju, ka to raksturo viņa piezīme:
"Jo vairāk runā, jo vairāk jāpierāda."
Viņš teica: "Lielākā daļa treneru par daudz runā."
Negaidīts sitiens - Niks Boletjēri pametis Agasi, lai trenētu Bekeru,
un iet tā lieta!
Agasi šķiršanās no Boletjēri bija preses sensācija.
Un mana sazināšanās ar Niku izraisīja lielu viļņošanos
arī Agasi nometnē.
NIKA BOLETJĒRI TENISA SKOLA
Es aizbraucu uz Floridu.
Mani trenēja Nika labākie treneri,
MAIKS DEPALMERS
čalis vārdā Maiks Depalmers un čalis vārdā Reds Emē.
Tagad celiet bumbu pāri dziļāk laukumā.
Sidnij, ej tuvāk tīklam. Tuvāk tīklam.
Fredij, pabeidz šo izspēli.
Aiziet!
Ej tuvāk tīklam un sit tur.
REDS EMĒ TRENERIS
Labāk, Sidnij! Ir labāk.
Domāju, ka tādam čempionam kā Boriss,
uzvarēšana kļūst par ieradumu.
Zaudēšana arī reizēm var būt ieradums.
Boriss nāca ar jaunu apņēmību.
Viņš demonstrēja tādu gara spēku,
kas ir neredzēts cilvēkam karjeras otrā pusē.
Viņš ieguva apbrīnojamu formu.
Viņš zaudēja 12 kilogramus, 20 mārciņas vai kaut kā tā.
Viņš atgriezās apritē ļoti viegls un labā formā.
Jā. Viņš brīžiem bija mazs resnītis, mazulīt.
Šaubu nav.
Un mēs tikām no tā vaļā.
Nedomāju, ka es atstāju lielu iespaidu uz viņa spēles stilu.
Bet domāju, ka Boriss tika vaļā no tā, ko viņš par sevi domā un jūt.
Uzskatu, ka mans panākums ir tas,
ka es veicinu ticību uzvarai.
Mazulīt, pie manis
es tev palīdzēšu spēlēt tik labi, cik vien vari.
Nika Boletjēri vērtības man palīdzēja.
Galvenais bija vienkāršot un uzvarēt.
Tas bija ļoti, ļoti labs laiks, es alku uzvarēt
un atkal sāku kaut ko just.
Manī kaut kas vēl bija palicis, un es gribēju to parādīt.
Man tas bija jaunums,
ka ar darbu iespējams kaut ko paust.
Bija aizraujoši skatīties,
kā viņš paņem ideju un to materializē.
Daudzi saka: "Jūs esat dzīvojuši tur un tur."
Patiesībā mēs nekur nedzīvojām.
Mēs dzīvojām lidmašīnās un viesnīcās.
Man tagad ir dārzs ar garšaugiem un banāniem.
Mēs nevarējām iekopt dārzu.
Es to uztvēru kā skriešanu.
Kā skriešanu cauri dienām un gandrīz vai gadiem.
Lielā steigā.
Izjūtot...
Izjūtot steigu.
Daudz emociju.
Daudz kāpumu un kritumu.
Tas bija kā liels, straujš brauciens. Tā es jutos.
- Straujš brauciens. - Jā.
Bet labs brauciens, kā piedzīvojums, saprotiet.
Kā liels piedzīvojums,
un es negribētu izlaist nevienu dienu.
MAČBUMBA BEKERS
1996. GADA EUROCARD FINĀLS SAMPRASS PRET BEKERU
Bekeram jāspēlē uz visu banku
pret pasaules pirmo raketi Pītu Samprasu.
Kad spēlēju pret Borisu Vācijā, man ir ļoti, ļoti grūti viņu uzveikt.
Un viņam ir 9000 līdzjutēju, kas viņu atbalsta.
Tāpēc ir ļoti grūti.
Mūs aicināja visur
un bija jāierodas savākt punktus un naudu,
tas kļuva par darbu.
Gara tenisa karjera ir vissmagākais uzdevums.
25 gadu vecumā tu joprojām esi stiprs.
Bet tavi pretinieki ir stiprāki.
Kā lai viņus sakauj?
Mans lielākais pluss vienmēr bijis mans spēks.
Bet karjeras otrajā pusē par lielāko plusu kļuva prāts.
Viltība un prasme nolasīt pretinieku kļuva par manu lielāko priekšrocību.
1993. GADA VIMBLDONAS CETURTDAĻFINĀLS
Es biju ļoti emocionāls spēlētājs.
Kad jutos, teiksim, stabili un labi,
tad spēlēju vislabāk.
Ja kaut kas izsita no sliedēm, tas ietekmēja spēli.
91. gadā Vimbldonā es viņu uzveicu.
Pēc diviem gadiem jutos pārliecināts par savu spēli,
aizbraucu uz Vimbldonu, domādams,
ka es vienīgais varu izcīnīt titulu.
Bija ļoti laba piecu setu spēle.
Bet piektajā setā bija breikbumba man par sliktu.
Kļūda!
Biju gatavs otrajai servei.
Boriss pacēla roku, it kā nebūtu gatavs atsist.
Tas tika darīts tīšām, lai izsistu jūs no sliedēm?
Jā.
- Kļūda! - Atkal dubultkļūda servē.
Tas izšķīra mača iznākumu.
Vajadzēja mainīties vietām,
un es viņam pateicu kaut ko ne īpaši pieklājīgu.
Jūs varētu atklāt, ko teicāt Borisam?
Nē.
Pajautājiet, vai viņš atceras.
Es neatceros. Droši vien biju iegājis sevī.
Viņš varēja teikt, ko grib, tas mani neizsistu no sliedēm.
Manuprāt, tas bija ne pārāk sportiski,
bet, no vienas puses, varbūt tas savā ziņā bija negodīgi.
Bet no otras puses, es esmu vainīgs, ka reaģēju uz to nepareizi.
Tomēr tas nokaitināja.
Kaitina līdz pat šai dienai.
Interesanti, ka viņš to atceras pēc 30 gadiem.
Ja viņš tiešām pieļāva dubultkļūdu, jo es serves laikā pagriezos, lai tā būtu.
Viņš bija skarbs čalis.
Viņš neko daudz nesmaidīja, neteica "labs sitiens".
Ļoti lietišķs.
Niks padarīja mani stiprāku.
Agasi un Boletjēri šķiršanās notika ļoti publiski,
un tā nu, skaidrs, ka agri vai vēlu man bija jāspēlē pret Agasi.
Viņš bija serves atņemšanas meistars.
Viņš vienmēr prata izmantot manu spēku, manu servi.
Es tiešām domāju: viņš spēlē, cik labi spēj.
Bet nudien pret Agasi šādā formā tas noteikti ir šausminoši.
ANDRĒ AGASI
Tā nu mēs spēlējām manas karjeras nogalē.
1995. GADA VIMBLDONAS PUSFINĀLS AGASI PRET BEKERU
Viņš bija labāks un jaunāks un vienkārši sāka spēlēties ar mani.
Nulle-15.
Es sāku trenēt Andrē 1994. gadā,
un Niks, protams, tajā laikā trenēja Borisu.
Andrē gadiem bija trenējies pie viņa, varbūt bija par kaut ko noskaities.
BREDS GILBERTS
Es absolūti atteicos no savas taktikas, kā es spēlēju pret Borisu.
Tātad te ir čalis, pret kuru esmu spēlējis n-tās reizes,
bet tagad Andrē spēlē pret viņu pavisam citādi.
Geims, Agasi.
Borisa spēks bija viņa serves
un spēja spēlēt aktīvu uzbrukuma tenisu.
Labi, tad gūsti šo punktu, sāc ar rezultātu sev par labu.
Neļauj Borisam ieiet viņam ērtā ritmā.
Un Andrē izvazāja Borisu pa zemi,
burtiski sagādāja Borisam smagāko pērienu viņa karjerā
uz jebkura seguma, nemaz nerunājot par zāli.
Viņš uzvarēja, nezinu, ar 6-1 pirmajā setā.
Viņš bija vadībā ar 4-1, smējās un ķiķināja,
spēlējās ar mani Vimbldonas centrālajā laukumā,
ko uzskatīju par savām mājām.
Ikreiz, kad mēs tikāmies ar Andrē,
tas bija vislielākais šķērslis
sakāpināto emociju dēļ.
Liela uzvara, ja mēs uzvarējām. Šausmīgs zaudējums, ja zaudējām.
Viņam bija vājprātīgas spējas,
kad šķita, ka viņš neparko neatsitīs.
Spoži.
Man kļūst ļoti žēl Borisa Bekera.
Visi domāja, ka tās ir beigas.
Jūs domājāt, ka tās ir beigas?
Nē, nedomāju.
- Godīgi? - Godīgi, es nedomāju, ka tās ir beigas.
Tā nu es domāju, kā lai viņu uzveic.
Viņš ir ieskrējies, uzvar.
Kā lai to maina?
Laiks.
Gribu pajautāt par vienu stāstu,
jo katrs stāsta kaut ko citu.
Droši vien man arī būs cits variants.
Es negribu iztirzāt nesaskaņas Vimbldonā.
Tobrīd tā bija viena no lielajām mācībām.
Neatkarīgi no rezultāta nedrīkst zaudēt modrību.
Es viņam kaut ko pateicu.
Labāk neatkārtošu, ko tieši es viņam teicu.
Es zināju tikai to, ka mums vajag spēcīgu sitienu,
parādīt Andrē un spēlētāju ložai:
"Esmu tevi atkodis, mazais."
Labi!
Andrē bija mīkstčaulis.
Ātri ņēma pie sirds.
Viņš tolaik bija saderinājies ar Brūku Šīldsu.
Es izteicu dažus šarmantus komentārus viņa līgavai un spēlētāju ložai,
pārvērtu to visu izrādē.
Agasi reaģēja.
Kā stāsta Boriss,
viņš esot rotaļīgi mājis Brūkai vai kaut ko tādu,
un tas esot izsitis no sliedēm Andrē.
Esat dzirdējusi šādu stāstu?
Nekad. Bet es droši vien zinātu, ja tā tiešām būtu taisnība.
Jā, jūs visi sēdējāt spēlētāju ložā.
Varbūt es domāju, ka viņš māj man.
Boriss centās viņu nokaitināt
un sāka sūtīt gaisa skūpstus Brūkai.
Jūs to atceraties? Vai tas bija...
Es neatceros,
bet, ja viņš tā teica, tad teica.
Es saprotu, ka tas būtu kaitinoši,
ja viņš mātu Brūkai vai darītu citas muļķības,
tas varētu nokaitināt Andrē.
No vienas puses, pat ja spalviņa nokrīt nepareizi,
tas var izsist no sliedēm.
Potenciāli pat tādu izcilību kā Andrē Agasi.
No otras puses, var nomest
mašīnu no mājas jumta, un tas viņu nekā neietekmētu.
Nekad nevar zināt, kā viņš tobrīd jutās.
Galu galā viņa laulība ar Brūku nebija īpaši izdevusies.
Bet tu esi laukumā, tu sacenties, dari visu, lai uzvarētu.
Geims, Bekers.
To varēja redzēt viņa acīs, mēs saskatījāmies:
"Jā, tagad varam iet mājās. Viņš uzvarēs."
Geims, Bekers.
Viss.
Geims, sets un mačs, Bekers.
2-6, 7-6, 6-4, 7-6.
Viņš, protams, atdarīja ar to pašu, jo tenisā pretinieki tiekas divreiz.
Andrē gribēja parādīt, ka ir audzis kā spēlētājs
un pat Niks Boletjēri nevar iemācīt, kā apspēlēt viņu.
1995. GADA US OPEN PUSFINĀLS AGASI PRET BEKERU
Tā nu pēc dažām nedēļām mēs satikāmies atkal.
Ak kungs, kā mēs nesimpatizējām viens otram.
Maigi izsakoties.
Tajā mačā viņš bija neiedragājams.
Izmēģināju to pašu stratēģiju
- ar Brūku... - Jā!
...pievērsos viņa stūrim,
bet šoreiz viņa nereaģēja tāpat.
Viņš bija sasparojies un uzbruka man.
Tenisa laukumā, protams.
Mana doma bija, ziniet, dažādot spēli.
Ja es spēlēšu vienveidīgi - serve, atsitiens, pirmā, otrā serve,
Agasi mani noslānīs, vai ne?
Un tieši tā notika.
Geims, sacensība Agasi.
Trīs seti pret vienu.
7-6, 7-6, 4-6, 6-4.
Es faktiski spēlēju pret viņu savu spēli.
Es domāju, noteikti ir spēles plāni,
ko negribas apspriest,
un tieši tāpat ne mazāk svarīgi,
ka man labi jāatsit.
Jāprot nolasīt pretinieka paradumus.
Agasi kaut kā ļoti labi nolasīja manu spēles stilu.
Borisu nodeva kāda īpatnība.
Divarpus mēnešus pēc viņa aiziešanas no sporta
mēs Minhenē aizgājām uz Oktoberfestu.
Boriss atbrauca mums pakaļ, bija drusku ieķēris,
un Boriss jautāja Andrē:
"Kā tu tik labi nolasīji manu servi?"
Andrē piecēlās kājās,
piecēlās un parādīja
visu viņa secību,
tad pārlaida mēli no labās puses uz kreiso.
Viņš teica: "Tu servēsi uz "vienādi" kvadrāta ārmalu.
Ja mēle ir vidū, tad servēsi tieši vidū."
"Mēle ir ārā - servēsi uz "vairāk" kvadrātu."
Auts!
Vienādi.
Borisu pilnīgi satrieca
šis Andrē stāsts par viņa mēli.
Es teicu Andrē: "Vecīt, tu man nekad neesi to stāstījis."
Viņš tāds: "Ja es tev to būtu izstāstījis, tu nebūtu ticējis."
Pēc tā mača, šķiet, viņš Borisam vairs nezaudēja.
Es saucu tenisa gadu par suņa gadu.
Tik daudz emociju, mēs tik daudz ceļojam,
tik daudz treniņu, tik daudz vilšanos.
Jo vairums tenisistu zaudē biežāk, nekā uzvar.
Parasti nākas pamest pilsētu, jo tu esi zaudētājs.
- Borisa kungs, laipni lūdzu! - Paldies.
Dāmas un kungi, šis ir raidījums Boriss Bekers personīgi.
Ziemassvētku priekšvakars.
Boris, drīkstu atkal būt tavs Ziemassvētku eņģelis?
Es varētu izpildīt tavas trīs vēlēšanās 1996. gadā.
Mana lielākā vēlēšanās sportā būtu uzvara Grand Slam turnīrā.
Tas notika 1996. gadā Austrālijā.
Vēlreiz pierādījās, ka es spēlēju labi, kad to tiešām vajag.
1996. GADA AUSTRALIAN OPEN FINĀLS ČANGS PRET BEKERU
Barbara bija ieradusies, pat Noa.
Viņš pirmoreiz redzēja, kā tētis uzvar.
Man tas bija īsts dzīves aplis.
Es domāju,
ka viņš droši vien gribēja, lai dēls viņu atceras
kā īstu mačo.
Boriss izskatās modrs, vai ne?
Man bija 29 gadi,
bet profesionāli biju spēlējis 14 gadus.
Tas ir ļoti ilgi.
Var teikt, ka 29 gadi nav nekāds vecums.
Bet, ja bijusi tāda dzīve kā man,
tā ir mūžība.
- Ticiet man, tā ir vesela dzīve. - Jā.
Tas bija brīnišķīgs mirklis. Brīnišķīgs.
Tas bija tīrs prieks.
Austrālieši ir fantastiski tenisa līdzjutēji.
BORISS
Viņu ļoti silti uzņēma. Ļoti labs mačs. Dievīgs.
Geims, sets, sacensība...
Bekeram otrā uzvara Australian Open.
Šķiet, mēs pēc tam pat divas minūtes pasvinējām.
1996. gada vīriešu vienspēļu čempions ir Boriss Bekers no Vācijas.
Nu ko, pagājuši pieci gadi kopš uzrunāju jūs iepriekšējo reizi.
Un, patiesību sakot, neticēju, ka vēl varu uzvarēt Grand Slam.
Bet...
Bet, pateicoties manai sievai un...
kas piecus gadus mani tik ļoti atbalstījusi un mīlējusi,
man tas izdevās.
Vēlos pateikties trenerim, ka viņš uzturēja manī liesmu,
ka atdeva man ticību sev, kuras man ilgi trūka.
Protams, man jāpateicas sponsoriem, Ford un Channel 7,
par to, ka ieguldījuši šajā pasākumā naudu.
Es ceru, ka tā ir pilna.
Šis turnīrs ir patiesi izcils notikums.
Un, lai gan tik bieži esmu zaudējis pirmajā kārtā, es...
es tik un tā skatījos to mājās televīzijā un labi izklaidējos.
Es atkal klauvēju pie pirmās, otrās raketes titula durvīm.
Pīts un Andrē bija pirmais un otrais, bet es metu viņiem izaicinājumu.
Aizbraucu uz Vimbldonu, es biju otrais pasaulē.
Viens no favorītiem.
Spēlēju trešajā kārtā.
Par vēlu atsitu servi ar savu forhendu.
Viņš satraumējis locītavu.
Salauzu delnas locītavu.
Nu ko, izskatās, ka Boriss...
izstājas.
Jā, tā ir. Kāda nelaime bijušajam čempionam.
Ko es darīju?
Daudz rehabilitācijas, dakteru, injekciju, tablešu un kā tik vēl ne,
lai tikai atgrieztos laukumā.
Es gribēju pats izlemt, kad aiziešu.
Domāju, tas bija svarīgi manai psihei,
ka trauma nepiespiedīs mani aiziet.
1997. GADA VIMBLDONAS CETURTDAĻFINĀLS SAMPRASS PRET BEKERU
Jau pēc gada es spēlēju pret Pītu Samprasu ceturtdaļfinālā.
Un jau iepriekš zināju, ka viņš ir varbūt pārāk labā formā.
Bet es spēlēju labi un domāju, ka šī būtu lieliska iespēja mest mieru.
Mačā pret pasaules labāko spēlētāju,
pret vienu no izcilākajiem Vimbldonas centrālajā laukumā
man vissvarīgākajā turnīrā.
Auts.
Geims, sets un sacensība Samprasam.
Samprass spēlēs pusfinālā.
Tas droši vien bija mans pēdējais mačs Vimbldonā.
- Priecājos spēlēt ar tevi. - Labi, es ar tevi arī.
Es viņam teicu: "Šis būs mans pēdējais mačs, es aizeju."
Laukumā bija mikrofoni, bet es to nezināju.
Viņš noteikti tā teica. Ir divas iespējas.
Mirkļa emocijas būtu viena, zaudējums.
Līdz ar vecumu mēs fiziski vairs daudz ko nespējam.
Daļa ir arī galvā.
Vajag... ziniet...
Ļoti jāsaņemas, lai joprojām ticētu sev,
lai kas tas būtu.
Tu esi pietiekami slavens, lai izvēlētos, ko gribi darīt.
Ja gribi aiziet, ej prom. Ja gribi palikt, paliec.
Ja gribi darīt ko citu, tad gribi darīt kaut citu.
Bet viņš izdarīja daudz.
Vai Boriss kā tenisists sasniedza visu, ko varēja, vai...
Nē.
Nē. Ne tuvu.
Es sapratu, ka tā nevar turpināties.
Gribēju nospēlēt vēl vienu Vimbldonu, un tad viss.
Kā muļķis savainoju labo potīti, spēlējot futbolu.
Dakteris teica: "Nē, ar tādu potīti tu nevari spēlēt Vimbldonā.
Viss. Tu nevari spēlēt."
Es teicu: "Nezinu, ko tu vari man iedot,
un man vienalga, cik stipri sāpēs,
bet es nospēlēšu vēl vienu Vimbldonu, un viss."
Neatstājiet mantas bez uzraudzības pat uz īsu mirkli.
Lūdzu, nelietojiet mobilos telefonus
kortu tuvumā, kad notiek spēle.
Lūdzu, izslēdziet tos. Paldies.
Es paziņoju, ka šis būs mans pēdējais tenisa turnīrs.
Vienmēr esmu domājis, ka negribu aiziet no otrā laukuma.
Es gribu aiziet no centrālā laukuma.
Pēc ranga es vairs nebiju viens no labākajiem,
tāpēc būs jāsamierinās ar to kortu, ko iedalīs.
Bet Vimbldona dara brīnumus.
Es tiku līdz ceturtajai kārtai.
Tā nu man bija jāspēlē centrālajā laukumā pret Patriku Rafteru.
1999. GADA VIMBLDONAS CETURTĀ KĀRTA RAFTERS PRET BEKERU
Domāju: "Varbūt man ir izredzes," prāts sāka trakot.
Tad atjēdzos un sapratu: "Par ko es vispār runāju?
Es varu priecāties, ka aiziešu šodien spēlē pret pretinieku, ko ļoti cienu,
turklāt Vimbldonas centrālajā laukumā."
Gandrīz kā kino. Gribas tādu scenāriju.
- Saņemas. - Mačbumba.
- Auts! - Geims, sets, sacensība.
Rafters uzvar trijos setos, 6-3, 6-2, 6-3.
Sardzes maiņa.
Man šķiet, ka pirmais alus tika atvērts uzreiz pēc mača.
Tam sekoja vēl viens alus, es aizrāvos.
Gribēju atvadīties no sava trenera, fizioterapeita
un rakešu stīgotāja vakariņās, ko tovakar rīkoju restorānā Nobu.
Atgriezos viesnīcā, un tur bija mana māte un sieva.
Viņa gaidīja mūsu otro dēlu.
Teicu: "Rīt es būšu vīrs un tēvs un būšu mājās,
bet šovakar es gribu svinēt."
Sieva bija mazliet noskaitusies.
"Tava tenisa dzīve ir beigusies. Tev jāuzņemas citi pienākumi."
Es teicu: "Jā. Rīt no rīta, jā. Bet šovakar laid mani.
Pēdējo reizi esmu tenisists. Rīt viss būs beidzies."
Jums tas bija nopietns brīdis, ja runājam par...
Jā.
Bet tas bija nopietns brīdis, jo viņš tikko bija zaudējis tēvu.
Un viņa māte
bija ģērbusies melnā, jo tikko bija zaudējusi vīru.
Man šķita, ziniet, viņš aiziet, bet mēs paliekam putekļos.
Tas bija dramatiski, es domāju.
Es nepazīstu šo vīrieti. Es viņu tādu nepazīstu.
Gandrīz kā, ziniet, kā...
Tu... Es biju komandā, un mani atlaida,
jo darbs bija padarīts.
Man uz balkona bija gara saruna ar māti.
"Nē, mammu, tu nesaproti.
Es pēdējo reizi gribu nosvinēt ar saviem puišiem."
Viņa teica: "Boris, tikai nedari muļķības."
Mēs svinējām un vēl mazliet iedzērām,
un es saskrējos ar Andželu.
Biju iepazinies ar Andželu pirms divām nedēļām, arī Nobu.
Daudz kas ir pateikts.
Negribu iedziļināties visās detaļās,
bet varu pateikt, ka aizgājām uz palīgtelpu.
Nē, tas nebija skapis. Skapis Nobu ir pārāk mazs.
Ja ielien skapī,
tur nav iespējams veikt nekādas fiziskas darbības.
Mēs satikāmies. Mums bija sekss.
Man nebija Andželas numura. Nekādu kontaktu.
Un tas arī viss.
Atgriezos pie savas komandas, saviem puišiem.
Ziniet, samaksājām rēķinu, un es braucu mājās.
Nākamajā rītā lidojām mājās uz Minheni.
Tas man bija smags dzīves posms dažādu iemeslu dēļ.
Togad bija nomiris mans tēvs.
Viņš bija galvenais lēmējs ģimenē.
Fakts, ka viņš aizgāja, pirms es pametu sportu,
mani skumdina joprojām.
Man gribētos, lai viņš ir blakus.
Kas vēl malās jūsu prātā?
Nu, fakts, ka es pametu sportu.
Tev ir diezgan, lai gan vēl esi jauns cilvēks.
Visa dzīve vēl ir priekšā, tāpēc nav skaidrs, kas būs tālāk.
Kā ieejot tumšā istabā.
Nevar zināt, kam uzskriesi virsū.
Mačbumba Vimbldonā...
Šķiet, tādu virsotni es nekad vairs nesasniegšu.
Kad pametīšu savu profesiju, tenisa spēlēšanu,
es nemeklēšu citu profesiju, kurā varētu gūt kaifu.
Es to meklēšu privātajā dzīvē.
Aiziešanas no sporta ir ļoti, ļoti smaga.
Mēs ar Borisu daudz esam par to runājuši.
Paiet kāds laiciņš, līdz pielāgojas,
atbrīvojas no tās kārtības, no tā grafika,
ko darīt, ko nedarīt.
No prieka iziet laukumā, trenēties, spēlēt, uzvarēt.
Sākas pavisam cita dzīve.
Pēc aiziešanas no tenisa
Borga privātā dzīve izvērtusies traģiska.
Kādreizējais pasaules labākais tenisists
desmit gadus dzīvojis nelaimīgā laulībā, cīnījies par aizbildniecības tiesībām,
zaudējis miljonus dažādos uzņēmumos un it kā lietojis narkotikas.
Bezcerīgs dzīves posms.
Mediji Borga dzīvi pēc sporta pamešanas atspoguļoja kā nebeidzamu ziepju operu.
Gandrīz desmit gadus pēc aiziešanas
viņš mēģināja atgūt bijušo slavu, atgriežoties tūrē
agrākajā izskatā ar koka raketi rokā.
Bet spēle bija mainījusies.
Bijušajām zvaigznēm Borgam un Bekeram
jāiemācās dzīvot reālajā pasaulē,
kad gaviles apklust.
Reizēm ir grūti, ja cilvēks ir pieradis pie noteiktas izturēšanās,
bet pēkšņi tā mainās.
Īpaši, ja sanāk vairāk zaudēt,
tad jābeidz spēlēt, mainās identitāte un visas tās blēņas.
- Vispār tās nav blēņas, bet... - Nē, ir.
...sportistiem jātiek ar to galā.
Tas nav viegli.
Viņa dzīve bija kā... Milzīgs lūzums.
Nezinu, vai tam vispār var sagatavoties.
Ko tālāk? Kurp tagad?
"Vai tu tagad dzīvosi mājās?" Zin: "Bet ko mēs darīsim?"
Tā nu mēs vienkārši... aizgājām katrs uz savu pusi.
Pēc astoņiem mēnešiem pienāca fakss.
Atceros gandrīz visus vārdus. Tie...
"Iespējams, tu mani neatceries.
Mūsu pēdējā tikšanās bija pirms astoņiem mēnešiem.
Te būs mans numurs. Piezvani."
Es nespēju tam noticēt.
Pēc nedēļas satikos ar Andželu Londonā. Noīrēju visu...
Man šķiet, visu stāvu viesnīcā.
Es tiešām izjutu spiedienu.
Viņa ienāca. Mugurā bija liels mētelis.
Viņa novilka mēteli. Viņai bija liels vēders.
Viņa man paskaidroja, ka es esmu tēvs šim bērnam.
Es teicu: "Nu, tad... es tev ticu."
Mums bija sekss.
Bet: "Lai bērns piedzimst,
tad aiziesim pie daktera un veiksim DNS analīzes.
Ja bērns būs mans,
es uzņemšos atbildību. Es rūpēšos, un punkts."
Kad Boriss man to izstāstīja, stāsts šķita pārliecinošs un vienkāršs.
Bet, kad sāku to pētīt, stāsts izrādījās
mazliet sarežģītāks,
īpaši pēc bērna piedzimšanas.
Tiklīdz es uzzināju,
2000. gada pavasarī, ka man ir...
vēl viens bērns, meita,
es zināju, ka man jārunā ar Barbaru,
jo viņai tas jādzird vispirms no manis.
Ja to uzņemtu filmā, tur būtu...
kāds kliegtu un kāds aizcirstu durvis,
tā par to mēdz domāt... nu, kā izstāstīt šo stāstu.
Bet es tiešām to tā neuztveru, jo bija daudz brīžu,
kad visu šo ceļu varēja mainīt.
Man tas nebija tikai tas viens brīdis.
Man tā bija ilgstoša atsvešināšanās, ilgstoša šķiršanās.
Mani mazliet pārņem jūtas, bet es stāstu patiesību.
Un, ziniet, viņa teica: "Es joprojām tevi mīlu.
Joprojām gribu būt kopā ar tevi.
Mēģināsim, nezinu, atrast kādu iespēju," un es teicu: "Nu ko paldies."
Daudzus mēnešus neviens vēl nezināja. Tas nebija parādījies atklātībā, bet...
Bet katrā mazākajā strīdā viņa izspēlēja džokera kārti,
viņa teica: "Tu tagad paklusē,
jo, ja pasaule zinātu, ko tu esi izdarījis, tu tāpat zaudētu."
Es teicu: "Tev taisnība, bet es nevaru dzīvot šādās attiecībās.
Tas nav iespējams."
Teicu: "Barbara, es domāju, ka jāņem pārtraukums."
BEKERS ŠĶIRAS NO SIEVAS PĒC NESKAIDRĪBĀM PAR "DĒKU"
Tiklīdz Bekeri, Barbara un Boriss, paziņoja par šķiršanos,
Andžela, Borisa jaunākā bērna māte,
nāca klajā ar stāstu par Nobu.
- Atvainojiet, lūdzu. - Es neko neteikšu
līdz tiesvedības beigām.
Bet, atšķirībā no stāsta, ko Boriss stāstīja man,
Boriss tolaik atbildēja...
VAI BORISA BEKERA ĀRLAULĪBAS BĒRNS?
...ar pasaciņām, kurās mēģināja parādīt sevi
kā Nobu dēkas upuri.
BEKERS: MAN NAV ĀRLAULĪBAS BĒRNA
BORIS SAKA: NOTIKUSI ŠĶĪSTĀ IEŅEMŠANA
DUBULTBEKERS BEKERA BĒBIS ESOT "MAFIJAS SAZVĒRESTĪBA"
KRIEVU MAFIJA MĒĢINĀJA NOZAGT MANU SĒKLU
ANDŽELA STĀSTA, KA SEKSS AR BORISU BIJIS NOBU SLOTU SKAPĪ
BEKERS PIEKRITIS DNS TESTAM, LAI IZBEIGTU STRĪDU PAR ĀRLAULĪBAS BĒRNU
PĒC TESTA BEKERS VARĒTU ZAUDĒT VĒL VAIRĀKUS MILJONUS
Viņš piekrita testam diezgan sen, kad piedzima Anna.
Ja viņš to būtu izdarījis jau sākumā...
ANDŽELA JERMAKOVA
...sabiedrība to nekad nebūtu uzzinājusi,
jo viņš pats būtu varējis kontrolēt publicitāti.
Nevienam nebija jāzina, kā... kad tas notika.
MELIS BORISS
Es viņu neiznīcināju. Viņš pats sevi iznīcināja.
BEKERS PAZINIS ĀRLAULĪBAS BĒRNA MĀTI
PIRMS PIECU SEKUNŽU KNIEBIENA
RTL ZIŅAS
Labdien! Sveicināti speciālizlaidumā
"Rožu karš: Bekere pret Bekeru".
Pieslēdzamies mūsu korespondentam Kristofam Langam Maiami.
Viņš stāv pie Maiami municipālās tiesas.
Jums jāsaprot, ka Vācijā notika tiešraide.
- Tiešraide? - Vācijā bija tiešraide
par tiesu un Borisa un Barbaras Bekeru šķiršanos.
Vakar visa diena bija ļoti satraucoša
un arī diezgan dramatiska. Boriss vakar no rīta pabrokastoja
un vēlreiz apspriedās ar savu advokātu.
Pēc tam brauca uz Fišera salu tikties ar Barbaru un viņas advokātu.
Starp citu, tā bija viņu pirmā saruna
aci pret aci pēc šķiršanās.
Man radās iespaids, ka viņš gatavojas svarīgam tenisa mačam.
PARAUGPRĀVA
Barbarai bija Vācijā noslēgts līgums, kas neparedzēja šķiršanās kompensāciju.
Viņa cerēja, ka Maiami tiesā veiksies labāk.
Viņa ar abiem puikām aizbrauca uz mūsu dzīvokli Maiamibīčā.
Viņa teica: "Jā, man tagad ir labākie advokāti."
Viņa kļuva mazliet nejauka, un es teicu: "Labi.
man būs tikai otrie labākie advokāti."
Viņai bija labākie advokāti, man - otrie labākie. Normāli.
SEMS BERSTĪNS BARBARAS ADVOKĀTS
Mēs esam ļoti vīlušies par juridiskajiem manevriem
un mēģinājumu ierosināt lietu par bērnu nolaupīšanu. Tas...
Advokāts Sems Berstīns Dienvidfloridā bija leģendārs,
slavens ar skaļām narkotiku lietām.
Viņš veikli atsita Borisa servi, izsmiedams apgalvojumu,
ka Barbara nolaupījusi bērnus, jo aizvedusi viņus uz Maiami.
Bet Boriss atbildēja ar vācu kārti.
Man stāstīja, ka viņš ir diezgan agresīvs
un acīmredzot ļoti erudīts, un vajag uzmanīties.
Es teicu: "Vai es varētu lūgt tulku?
Gribētu runāt savā dzimtajā valodā."
Tas Semu mazliet nokaitināja, jo viņš zaudēja uzrāvienu.
Kad ātri pratina un ātri jāatbild,
bet tulkošana palēnina tempu.
Tas izjauca viņa plānus.
Liecībai jābūt...
Mēs jautājām, vai būtu pareizi,
ja Barbara ASV saņemtu vairāk naudas,
lai gan parakstījusi laulību līgumu Vācijā.
Divdesmit četri procenti respondentu atbildēja "pareizi",
bet 58 % tomēr domā, ka tas nav taisnīgi.
Juridiskais teniss turpinājās.
Berstīns draudēja, ka nopratinās Borisu
par neētisku uzņēmējdarbības praksi vai ko vēl trakāku.
Boriss savukārt solīja, ka viņa advokāti stundām tirpinās Barbaru.
Barbara piezvanīja.
"Mums tas jānokārto. Es negribu rīt iet uz tiesu."
Es teicu... gribēju izspēlēt savu kārti.
Teicu: "Nu, zin, atkal tev ir tiesības darīt to, ko tu gribi.
Es salaidu visu dēlī.
Bet tagad, pēc sešiem mēnešiem
tu kļūsti... tas kļūst ļauni, tu iesaisti advokātus,
tiesājies un tā tālāk, tas nav pareizi.
Pasaki, ko tu gribi, es tev to došu."
BEKERS SAŅEM ŠĶIRŠANOS, BET TĀ VIŅAM MAKSĀS MILJONUS
Mums bija sarunas.
Mēs vienojāmies, ka nerunāsim par skaitļiem,
bet, ticiet man, viņa ir bagāta sieviete.
DĀRGĀKĀS 5 SEKUNDES MANĀ MŪŽĀ
Šķiršanās kompensācijas un alimentu dēļ
Bekera tēriņi pieauga.
ĀRLAULĪBAS BĒRNA ATZĪŠANA RADA ZAUDĒJUMUS
Viņu notiesāja par krāpšanos ar nodokļiem, draudēja milzīgs naudassods.
CIETUMS BEKERAM PAR 13,3 MILJ. £ NODOKĻU PARĀDU
Boriss centās pārdzīvot šo smago zaudējumu sēriju ar cieņu.
Iespējams, viņi ar Barbaru bija guvuši mācību,
kas likta pie sirds Kiplinga citātā virs Vimbldonas centrālā laukuma durvīm:
"Pieņem uzvaru un zaudējumu un izturies pret abiem blēžiem vienādi."
Tu mani iznīcini televīzijā.
Spraigi.
Nav labuma bez ļaunuma.
Mana skaistā ģimene, mani bērni, šī dzīve
ir tieši saistīta ar sāpēm, kas man bija jāpārcieš.
Es to uztveru ne tikai kā mācību,
bet arī to, kam ar mani bija jānotiek, lai es tagad būtu šeit,
lai jūs runātu ar mani, lai es būtu šeit, lai man būtu šie bērni.
Es to uztveru kā kopumu,
un tāpat es uztveru savas attiecības ar Borisu,
ar lielu pateicību par to, kas bija un ir,
un ar mīlestību, ziniet.
Man par to jārunā tikai tad, kad atnākat jūs.
To sauc par dzīvi. Jādzīvo tālāk.
Ja vien gādā, lai bērniem ir labi,
es domāju, mums, pieaugušajiem, ir jādzīvo tālāk, un...
Man visgrūtāk bija saprast, kā lai izturos pret meitu?
Teicu: "Andžela, es domāju, Annai ir laiks iepazīties ar brāļiem."
Man Maļorkā ir finka. Es sarīkoju lielas ģimenes brīvdienas,
uzaicināju Annu un Andželu, visi mājā bija kopā,
mana māte, māsa un puikas.
Tas bija neticami.
Ja jūs man to teiktu, kad šis stāsts parādījās atklātībā,
viņš teica, ka tas nav iespējams.
Lai ko teiktu pasaule un mediji,
šī ir normāla ģimenes situācija.
Es dzīvoju pārmaiņus Maiamibīčā,
Cīrihē Šveicē un Maiamibīčā.
Es biju aizvedis Nou uz picu itāļu restorāniņā.
Pie bāra piegāja sieviete.
Visskaistākā sieviete, kādu savā mūžā esmu redzējis.
Viena no Lilijas labākajām īpašībām vienmēr bija spēja
pielāgoties un saprasties ar maniem bērniem, arī ar manu meitu.
Viņi man dzīvē ir svarīgākais, un, ja tu viņiem patīc,
tad tu jau esi mani iekarojusi, jo viņi ir...
viņi ir ļoti svarīgi.
Teicu viņai: "Paklau, es domāju, ka mums jāprecas.
Es gribu, lai tu pārcelies uz Eiropu," un viņa atbildēja:
"Jā. Es tevi mīlu. Precamies."
Esiet sveicināti mūsu speciālizlaidumā
par Borisa sapņu kāzām Sanktmoricā.
Mēģinājums - pirmais darbs,
tiklīdz ceturtdien pēcpusdienā greznajā Šveices pilsētā Sanktmoricā
nolaidās pāra privātā lidmašīna.
Izskatās, ka visi ir priecīgi satraukti.
"Lūk, nāk līgava."
Viesnīcas darbinieki un apsardze pie mašīnas
cenšas nosargāt līgavu no pārāk ziņkārīgajiem fotogrāfiem.
Nost, nost, nost, nost.
Labi. Ejam.
"Es, Boriss, ņemu tevi, Šērlij, par sievu."
"Mīlēšu un godāšu tagad un turpmāk..."
"Priekos un bēdās..."
"Bagātībā un trūkumā..."
Šis gan būtu izcils dubultspēļu pāris.
Seškārtējais Grand Slam čempions Boriss Bekers piebiedrojies
pasaules otrās raketes Novaka Džokoviča treneru komandai.
Džokovičs sauc Bekeru par "īstu leģendu".
Sakārtojieties, ja vajag.
Jā, aši apskatīsimies.
Rakstām.
Sāksim no sākuma.
NOVAKS DŽOKOVIČS
Kāpēc uzrunājāt Borisu?
Gara spēka dēļ.
Tā es raksturotu Borisu.
Mēs aprunājāmies.
Es teicu: "Esmu pārāk vecs, lai muldētu tukšu.
Esmu sekojis tavai karjerai,
un tu vienmēr atgādini ielu kausli."
"Bet finālā, neatkarīgi no pretinieka, tu piekāpies.
Tu atmet ar roku, padodies. Kāpēc?"
Viņš atbildēja: "Jā, esmu stresā. Es nevaru...
Es teicu: "Noteikti ir iemesls. Mums par to jārunā."
"Tāpēc tev jātic tam, ko es tev saku,
lūk, ko es domāju par tavu forhendu un servi,
bekhendu un attieksmi,
tu pārāk steidzies, - viss, ko esmu dzirdējis."
Pēc sešām stundām viņš teica: "Gribi mani trenēt?"
Patiesībā es domāju, ka Boriss izcili strādāja ar Novaku,
bet savā ziņā varētu arī:
"Še. Ej laukumā.
Labi. Spēlē labi."
Mēs taču runājam par Novaku Džokoviču.
Izrādījās, ka viņš spēlē diezgan labi.
Noteikti bija dažas taktiskas lietas.
Nav tā, ka Boriss neprastu spēlēt, bet runa bija par to, kas notiek šeit.
Izejot kortā pret Rafu Nadālu...
MATSS VILANDERS
nav svarīgi, cik forhendu viņam iesitīsi, cik būs tīri uzvarētu spēļu.
Tas... Svarīgi labi sākt katru setu.
Un labi sākt setus var, ne mirkli nenokarot degunu.
Es tu ticēju, ka agri vai vēlu
šajā mačā izvirzīšos vadībā,
un domāju, ka kopā ar Borisu viņš auga kā personība.
Tas kļūst personiski.
Zin, tu gribi, lai tava mamma raud, vai gribi, lai viņa mamma raud?
Tu esi lepns serbs. Lepns ģimenes cilvēks.
Darīsi visu, lai aizstāvētu ģimeni.
Tā ir jāspēlē. Ar tādu attieksmi.
To grib Rafaels, to grib Rodžers,
un Endijs grib to pašu.
Sargāt savas ģimenes. Tagad ej laukumā un izdari to.
Viņam joprojām bija jāpārvar daži iekšējie dēmoni,
par kuriem nedrīkstu stāstīt.
Kāpēc viņš vilcinājās pirms pēdējā šķēršļa.
Boriss atklāja, ka Novaku tik smagi nomāc tas,
ko izdarījis ārpus laukuma,
ka viņš neapzināti soda sevi laukumā,
zaudējot pēdējās kārtās.
Boriss teica Novakam - ja viņš neuzveiks savus iekšējos dēmonus, tad neuzvarēs.
Mēs apspriedām darbības ārpus laukuma,
kam varētu būt labvēlīgs iespaids,
un arī tās otras, kas faktiski novērš uzmanību.
Viņš jautāja: "Labi, ko tu gribi no tenisa?
Vai tev ir skaidrs mērķis?" Atbildēju: "Jā, protams.
Es gribu veidot sporta vēsturi un lai tas notiek kopā ar tevi."
Tā ka mums uzreiz saskanēja.
Mums vajadzēja nodibināt labas attiecības,
lai uzvarētu.
Un es nebūšu mierā, līdz tu nepacelsi gaisā kausu.
2014. GADA VIMBLDONAS FINĀLS FEDERERS PRET DŽOKOVIČU
Neticami!
Vai ne?
RODŽERS FEDERERS
Tajā mačā gāja kā pa kalniem.
Spēlējot pret Rodžeru uz zāles, vienmēr vajag
būt vislabākajā formā, lai varētu cerēt uz uzvaru.
Spēle mazliet mainījusies, ko?
Neliela bezmaksas tenisa stunda jums.
Rodžers Federers mainīja spēles stilu.
Viņš stāvēja tuvu gala līnijai.
Sita bumbu daudz agrāk, uzbruka, jau saņemot servi.
pārsteigdams visus, jo tehniski viņš to var.
Tam ir jānotiek dabiski. Instinktīvi.
Novaks prata ļoti ātri un labi atsist bumbu arī pusatlēcienā.
Viņam vajadzēja pielāgoties Rodžera spēlei.
Tā ir kauja. Cīņa.
Notiek neparedzamais.
Kāds izsit no komforta zonas, vai ne?
Nu taču!
Džokovičs ir nikns.
Novaks ir ļoti emocionāls.
Vienmēr saskaišas, ja skatītāji atbalsta pretinieku.
Viņš to bieži parāda skatītājiem ar roku:
"Jūs esat mani pamodinājuši. Es viņu sakaušu."
Bet reizēm tas atspēlējas.
Viņš krīt izmisumā un zaudē savaldīšanos,
prāts apstājas, un viņš zaudē.
Burvju vārdiņš ir "līdzsvars".
Viņa klātbūtne... viņš bija tik rāms.
Tik stiprs un nepiekāpīgs.
Viņš lieliski saprata, ko es pārdzīvoju.
"Labi, esmu atgriezies tur, kur man jābūt,
un koncentrējies nākamajam punktam."
Visā mačā bija daudz svārstību.
Fakts, ka tajos svarīgākajos brīžos
Boriss bija klāt, bija mana degviela
un papildu grūdiens pārvarēt grūtības.
Brīnumaini!
Džokovičs svin uzvaru.
6-7, 6-4, 7-6...
6-4 piektajā setā.
Viņi apskaujas, un tie divi arī. Brīnišķīgs fināls.
Viņš ieiet pa vārtiem, lai apskautu draugus un savus mīļos.
Lieliski, Boris!
2014. gads savā ziņā bija tramplīns.
Lielais pavērsiens, ziniet. Tas mūs spārnoja,
ļāva mums
piedzīvot neticami veiksmīgus divarpus gadus.
2015. GADA AUSTRALIAN OPEN MARIJS PRET DŽOKOVIČU
2015. GADA PASAULES TŪRES FINĀLS FEDERERS PRET DŽOKOVIČU
Džokovičs uzvarēja nākamajos divos ATP finālos
un piecos no septiņiem Grand Slam, ieskaitot French Open.
2016. GADA FRENCH OPEN MARIJS PRET DŽOKOVIČU
Bet 2016. gada vasarā sāka parādīties pastāvīgās koncentrēšanās un spiediena
negatīvās sekas.
Ja gribi būt čempions, viss atkarīgs tikai no paša.
VĪRIEŠU VIENSPĒLES - FINĀLS
Tas bija tāds laiks,
kad es sāku meklēt sevi kaut kā ārpus laukuma.
Es redzēju intensitātes kritumu, motivācijas kritumu.
Dabiski. Saprotiet, cik daudz vēl tu gribi uzvarēt.
Es spēlēju Vimbldonas turnīra trešajā kārtā.
Bija daži pārtraukumi lietus dēļ, es atrados kādā telpā.
Un es vienkārši... es sēdēju un teicu komandai: "Vai...
vai jūs varētu mani atstāt? Gribu palikt viens."
Vienkārši skatījos sienā, un es biju... vienkārši... es biju truls.
Man nebija nekāda cīņasspara.
Es sapratu, ka viņš grib man ko teikt.
Viņš teica: "Paklau, bos, es esmu mazliet noguris.
Zini, es negribu spēlēt tā kā agrāk."
"Nu tad klausies. Vispirms, es tevi mīlu.
Un cienu tevi.
Mēs esam kaut ko paveikuši kopā,
tas bijis neticams piedzīvojums man, Borisam Bekeram.
Es uzzināju kaut ko par sevi un par tenisu,
un varbūt mazliet par tevi.
Es neprotu zaudēt.
Ja tu gribi braukt uz Šanhaju vai Parīzi
un tevi tas apmierina, tad es tev nebūšu īstais.
Domāju, tad mums jāmet miers."
Mūsu attiecības turpinājās arī pēc tam.
Mēs tā arī nemetām mieru.
Viņš vienmēr bija blakus. Joprojām ir blakus.
Boriss man ir kā ģimenes loceklis.
Shatzi!
Super.
- Kā iet? - Labi.
- Priecājos tevi redzēt. - Ejam, jā?
- Aiziet. - Ejam.
Aiziet.
Man patīk.
- Tagad ir svarīgi. - Tagad...
- Labi. - Ļoti labi.
Jā. Man patīk.
Viss ir labi, jā. Man ir labi.
Bet tu esi mazliet...
vēl vairāk...
jākoncentrējas.
- Tu to zini. - Labi. Tas ir labi.
Labi.
Gribu pamācīties no meistara.
Kā atsist, kā kustēties.
Centīšos tikt pie tīkla.
Ja tā padomā, teniss ir bināra spēle,
ko veido atsistas un neatsistas bumbas - vieninieki un nulles.
Laukumā Boriss prata spēlēt ar skaitļiem.
Ārpus laukuma izskatījās, ka viņš nekad neprata tikt ar tiem galā.
Varbūt sākumā labāk paskaidrojiet pats.
Jo es domāju... Es noteikti to nesaprotu
un domāju, ka daudzi nesaprot.
Kā jūs vispār iegrūda bankrotā?
Labs jautājums.
Pavisam nedaudzi man to ir jautājuši.
Es cenšos paskaidrot, cik labi vien spēju.
Paldies, kungs. Liels paldies. Lai Dievs svētī.
Lieliski.
Daudzi sportisti tic, ka tikpat daudz naudas,
cik nopelnām karjeras laikā, turpināsim saņemt arī pēc tam.
Tāpēc pietiekami ātri nepieskaņojam dzīvesveidu.
Cilvēks turpina tērēt naudu, ko vairs nenopelna.
Viņš iztērē iepriekš nopelnīto naudu.
Tā ka, jā, es vainoju sevi.
- Paldies. - Paldies, Boris.
- Boris. - Paldies.
Boris!
Es viņam teicu, sak: "Boris, noguldi naudu bankā
un iztiec ar diviem, trim, pieciem procentiem.
Tu nedrīksti to tērēt."
"Nē. Es protu investēt."
Es teicu: "Labi. Gribi spēlēt Monopolu?
Ņem piecus procentus no visa, kas tev ir, un tie ir vairāki miljoni,
izņem un spēlējies ar tiem.
Kad visus būsi zaudējis, pasaki: "Es guvu mācību."
Es guvu mācību."
Bet bērns pie liesmas.
Un vēl svarīgāk - apkārtējie...
to izmantoja.
Nav grūti saprast, kāpēc tāda zvaigzne kā Boriss
pievelk cilvēkus, kas varētu viņu izmantot.
Viņš ir apburošs, varbūt mazliet naivs.
Viņš ir spilgts un harismātisks, un ārkārtīgi slavens,
puisis, ar kuru laiks vienmēr ir labi pavadīts.
Viņš dzīvo tāpat kā spēlēja tenisu,
uzbrūkot tīklam, riskējot, spēlējot uz visu banku.
Daudzus gadus biznesa darījumu dēļ
ar Hansu Dīteru Klēvenu viņš varēja dzīvot kā rokzvaigzne.
Klēvenam bija producenta loma,
viņš maksāja rēķinus, slēdza vienošanās uz salvetēm
un kārtoja grāmatvedību.
Klēvens vienmēr rūpējās, lai Boriss varētu dzīvot ar vērienu.
Par to Klēvens saņēma pusi no visas Borisa peļņas par mārketingu
un varēja gozēties zvaigznes spozmē.
Viņš piedalījās Borisa kāzās ar Liliju un sarīkoja viņiem Oktoberfesta ballīti
ar kuplajām kleitām un ādas biksēm.
Boriss un Lilija biedrojās ar miljardieriem,
tostarp ar Džonu Kodvelu, kurš nodibināja un pārdeva mobilo telefonu impēriju.
Arvien vairāk laika viņi pavadīja Maļorkā,
kur paplašināja savu finku, muižu ar desmit guļamistabām
uz 21 hektāra zemes gabala.
Jā, bijušais tenisa dievs Bekers
tagad darbojas arī televīzijā.
Laipni lūdzu manā finkā Maļorkā.
Laipni lūdzu Borisa Bekera televīzijā.
Šis ir vestibils.
Augšā pa labi ir guļamistaba.
Tur kameras neielaiž. Tas ir skaidrs!
Iesim uzreiz uz dzīvojamo istabu.
Varbūt pamanījāt kamīnu.
Seši marokāņi pusgada laikā
izkala visas šīs atsevišķās detaļas.
Man vajag sportu, lai dzīvotu.
Un manā vecumā skriešana vairs tik labi nevedas.
Tāpēc man vairāk jāpeld.
Šeit es varu mazliet nolaist tvaiku.
Māja Spānijā bija lieliska, bet es dzīvoju Šveicē.
VIMBLDONA
2012. gadā Lilija teica: "Boris, varbūt pārceļamies uz Vimbldonu?" "Ko?"
Ja pasaulē ir kāds ciems, ko es mīlu un saucu par mājām, tad tā ir Vimbldona.
Mani sauc par populārāko vācieti Lielbritānijā.
Es parasti saku, ka šis saraksts nav īpaši garš.
Tur tiešām jūtos kā mājās. Kopš tā laika esmu Londonā.
Sveiks, Boris! Priecājos redzēt.
No Borisa stāstītā varētu šķist, ka viņi ar Liliju
dzīvoja rāmu angļu dzīvi.
Bet elitārā dzīve bija dārga,
un viņš joprojām nebija iemācījies sekot savām finansēm.
Kad Lilija gribēja pamest Šveici, Boriss šķīrās no Klēvena.
Bet pēc šīs biznesa šķiršanās nodokļos vajadzēja nomaksāt 3 milj. eiro,
ko viņš nespēja.
Tā kā Klēvena vairs nebija,
Boriss vērsās pēc palīdzības pie britu bankas Arbuthnot Latham,
kas piedāvāja risinājumu.
Borisam ļāva aizņemties 4,6 miljonus eiro
pret nākotnes peļņu, ko viņš gūs kā zīmola vēstnieks un ētera personība.
Boriss Bekers!
Skaidrs, ka tā vai citādi
Anglijas mīļākais vācietis varēja izpildīt aizņemoties doto solījumu.
Problēma radās tad, kad apmēram gadu pēc aizņemšanās
es nevarēju atdot to, ko vajadzēja,
jo daži līgumi bija pajukuši.
Scheisse.
Ja es būtu maita, es būtu varējis teikt:
"Jūs noslēdzāt līgumu. Nepaveicās."
Bet es nebiju maita. Es teicu: "Man ir finka Spānijā.
Tās vērtība ir desmit miljoni eiro.
Ņemiet finku kā ķīlu,
un man būs laiks atdot aizdevumu no nākotnes ienākumiem."
Bet tad atklājās, ka par finku jāmaksā
īstermiņa kredīts, ko biju paņēmis pie Džona Kodvela.
- Džon. - Sveiki! Kā klājas?
- Priecājos redzēt. - Priecājos.
Paldies, ka atradāt laiku.
Tādu IKEA nevar nopirkt, vai ne, Džon?
Tas bija īstermiņa kredīts, tāpēc procentlikme bija 25 %.
Kāpēc tik augsta? Tāpēc, ka "A" - naudu vajadzēja ātri,
un "B" - es grasījos trīs mēnešu laikā finku pārdot.
Labi, tātad jūs gribējāt pārdot māju, bet vajadzēja naudu tās remontam.
Tāpēc paņēmāt īstermiņa kredītu ar augstiem procentiem.
Bet ar finku
apstākļi bija daudz spiedīgāki, nekā Boriss lika domāt.
Viņš bija parādā būvniekiem 500 000 eiro, un bija daudz citu parādu un izdevumu,
ko vajadzēja segt.
Vai ar kredītu visam pietiktu?
Kāpēc jūs ņēmāt to īstermiņa kredītu, 1,2 miljonus?
Nevaru uzskaitīt visus maksājumus,
bet es to neņēmu, lai iedzīvotos.
Man bija jāmaksā rēķini.
Iespējams, mans dzīvesveids joprojām bija pārāk izšķērdīgs.
Vajadzēja maksāt bijušajai sievai. Man bija četri bērni.
Es to neņēmu, lai iedzīvotos, bet lai samaksātu lielus rēķinus.
Boriss tā arī neizremontēja finku.
Kad paklīda runas, ka neviena nav mājās, tajā ievācās nelūgti viesi.
Divdesmit pieci gadi Un es joprojām
Cenšos uzrāpties Augstajā cerību kalnā
Lai mērķis būtu
Kāds grib iet pastaigāties?
Nāc.
Mērķis sasniegts?
Protams.
Te it kā bijuši marokāņi.
Tas viss esot roku darbs.
Borisa Bekera basketbola laukums.
Tenisa laukums.
Ā, jā, tenisa laukums.
Īstā rakete. Ar šo Boriss Bekers uzvarēja
Vimbldonā 85. gadā, arī 86., arī 87.
Vēl kaut kas palicis no dzimšanas dienas tortes.
Mēs sēžam džakuzi...
džakuzi, ko lietojis Boriss Bekers.
Tas pašlaik ir mediju uzmanības centrā.
Bet, ja tā dzīvo, kā visu var tā pamest?
Runājot par to, ziniet, reiz ļoti bagāts cilvēks...
Saprotiet, pat bankrota laikā,
ticiet vai ne, es joprojām biju miljonārs.
Tad bija par vēlu.
Man bija jāmaksā nodokļi šeit, alimenti tur,
finanšu... kas tik vēl ne.
Tāpēc es biju kā vāvere ritenī,
cenšoties nopelnīt pietiekami daudz, lai noturētu kuģi uz ūdens.
Bet bedre jau bija izrakta.
Un lāpstas kļuva arvien dārgākas.
Ar 25 % likmi Borisa parādi pieauga tā, ka viņš vairs nevarēja samaksāt.
Tāpēc tiesa Londonā apmierināja viņa britu bankas prasību
atzīt viņa maksātnespēju.
Borisam bija grūti pārdzīvot bankrotu.
Tās divas ir oriģinālā Renšo kausa kopijas.
Bez datuma, bet...
Tiesa saskaņā ar likumu uzticēja advokātam Markam Fordam
piedzīt pusi Borisa ieņēmumu...
DEIVISA KAUSS
...un pārdot vērtīgākos aktīvus,
lai samaksātu kreditoriem.
VĪRIEŠU VIENSPĒLES BORISS BEKERS
Saskaņā ar bankrota procedūru personas aktīvi...
MARKS FORDS MAKSĀTNESPĒJAS ADMINISTRATORS
...vai aktīvu pārpalikums nonāk pie kreditoriem.
Parasti šos aktīvus uztic maksātnespējas administratoram,
kura uzdevums ir nolīgt speciālistus
un tos pārdot.
VIENSPĒĻU ČEMPIONS
Spēlētājam, un tas neskan labi, kauss kā tāds nav īpaši vērtīgs.
Ko? Kurš skatās uz kausiem 17, 18 gadu vecumā?
Tas taču ir garlaicīgi.
Tie kļūst vērtīgāki tikai līdz ar vecumu.
Tagad man patīk rādīt savus kausus bērniem.
Tik tiešām.
Ko lai dara?
Pēkšņi kā no zila gaisa
neparastu glābšanas riņķi pasvieda
Centrālāfrikas Republika.
Tā piedāvāja Borisam svarīgu amatu,
kas visu varētu mainīt.
DIPLOMĀTISKS PAGODINĀJUMS!
Viņu aicināja kļūt par sporta,
humāno un kultūras lietu atašeju.
Par šo veiksmi bija jāpateicas Štefanam Velkam,
kurš noorganizēja Borisam īpašo diplomātisko pasi.
Velks pats sevi sauca par diplomātijas ekspertu.
Štefans, kuru iepriekš nepazinu, teica...
LAIPNI LŪGTS DIPLOMĀTISKAJĀ AMATĀ
..."Prezidents un vēstnieks ciena jūsu starptautisko stāvokli."
BORISS BEKERS ATAŠEJS BRISELĒ
"Jums ir jauktu rasu ģimene,
tāpēc dažas problēmas jūs saprotat labāk nekā lielākā daļa balto.
Viņi gribētu jums piešķirt
vietu Drošības padomē Ņujorkā."
Es teicu: "Tas skan nopietni."
Štefans teica, ka imunitāti varētu izmantot,
lai apturētu bankrota procedūru.
Es teicu: "Pag. Tās ir divas dažādas lietas.
Tām abām nav nekāda sakara."
Bet jūs pats teicāt:
"Es atsaucos uz diplomātisko imunitāti, kas faktiski ir mans pienākums,
lai izbeigtu šo farsu."
Tātad jūs pats tās esat sasaistījis.
Pareizi, bet vienai nav nekāda sakara ar otru.
Biju apmulsis.
BEKERS PIESAUC DIPLOMĀTISKO IMUNITĀTI
Borisa advokāti publiski paziņoja,
ka vēstnieka statuss garantē viņam imunitāti bankrota lietā.
Bet Boriss teica, ka tā ir un nav taisnība.
Abām lietām nav nekāda sakara.
Es prātoju, ko domā Centrālāfrikas Republikā.
Ja Borisu Bekeru grib atrast Centrālāfrikas Republikā,
tad vislabāk sākt vietējā tenisa klubā.
Kungs?
Kur ir Boriss Bekers?
- Vēstnieks? - Jā.
- Pareizi, labas gribas vēstnieks. - Jā.
Pareizi, pareizi.
Tātad vietējā tenisa klubā viņa nav.
Varbūt viesībās, kur ir daudz diplomātu?
Šī ir diplomātu zāle. Ko šeit domā par to, ka Boriss ir diplomāts?
- Nu, jūs zināt baumas par... - Viņi smejas!
Tiešām?
Esmu vācietis, jā, bet vēl neesmu saticis šeit nevienu citu vācieti.
Viņu daudzi pazīst, ciena,
un pēkšņi mēs dzirdam un lasām tādas lietas.
Nevar saprast, ko lai domā.
Jums ir Centrālāfrikas Republikas pase?
Jā, ir.
Tiek uzskatīts, ka šo dokumentu kā pierādījumu,
ka Bekeru nevar tiesāt, iesniedza viņa advokāti.
Kas sakāms cilvēkam, kura paraksts ir uz šīs pases?
Tas ir pilnīgs viltojums.
Vai Boriss Bekers figurē jūsu izmeklēšanā?
Jā. Viņš bija iesaistīts nelikumīgā pases iegūšanā.
Man ir īsta pase.
Tā ir vēstniecībā Briselē, cik man zināms.
Es teicu: "Dievs, kāpēc es? Kāpēc atkal es?"
Es ticēju ārlietu ministram, un tāpēc tā ir krāpšana?
Es visu izstāstīju savam paziņam Štefanam.
BROKASTIS "PALACE" - 540 000 EIRO
Velks izrādījās blēdis. Viņu arestēja par krāpšanu un viltošanu.
VELKU ARESTĒJA AUGUSTA BEIGĀS
Izrādījās, ka Borisa diplomātiskā pase bija nozagta
kopā ar vairākām citām.
BANKROTĒJUŠAIS BEKERS IEKRITIS AR VILTOTU PASI
Viltotās pases pārdeva narkotiku tirgotājiem un krāpniekiem.
NARKOTIKAS, DOKUMENTU VILTOŠANA UN APDROŠINĀŠANAS IZKRĀPŠANA
Vienu bija ieguvis Šveices miljonāra dēls,
kurš tīšām uzspridzināja savu ferrāri
un piesavinājās apdrošināšanu.
Paskatieties šurp, Lilij. Skaisti. Paldies, Boris.
Tas bija interesants laiks.
Drīz pēc tam sieva pieprasīja šķiršanos.
BUM BUM BORISS SIT PRETĪ!
TENISA LEĢENDA NORAIDA BAUMAS PAR BANKROTU
BORISA SIEVA STĀSTA PAR DZERTIŅIEM LAIKĀ,
KAD LAULĪBA UZSKRĒJA UZ SĒKĻA
BORISA LAULĪBAS KRAHS UN KAS NOTIKA,
KAD POLICIJA IERADĀS VIŅU MĀJĀ
VIMBLDONAS TURNĪRA LAIKĀ
BEKERS ŠĶIRAS NO SIEVAS
Finansiālā vienošanās joprojām nav panākta.
Visi, kas mani pazīst, zina, ka esmu devīgs
un gribu, lai viņa ir nodrošināta.
Kad būšu nostājies uz kājām, atgriezies brīvs un tā tālāk,
mēs apsēdīsimies un atradīsim risinājumu.
Tenisa laukumā Boriss ļoti bieži
atrada risinājumu.
Šķita, ka viņš atradis risinājumu arī finanšu un juridiskajām likstām.
Anglijas banka pieņēma viņa finku apmaiņā pret parāda dzēšanu.
BANKROTA PROCEDŪRA APTURĒTA
Šķita, ka Boriss ir uzvarējis.
Bet pretī stājās cits pretinieks -
bijušais partneris Hanss Dīters Klēvens.
Apvainojies par to, kā Boriss sarāva sakarus,
Klēvens pēkšņi paziņoja, ka Boriss viņam ir parādā 40 milj. eiro,
ko Boriss noliedza.
Abi vīrieši divreiz tikās Šveices tiesā, un Boriss abas reizes uzvarēja.
BEKERS UZVAR KLĒVENU ARĪ APELĀCIJAS TIESĀ
Bet tad, Borisam par pārsteigumu,
Anglijas maksātnespējas administratori noticēja,
ka viņš tiešām ir parādā Klēvenam.
Maksātnespēja būtu atcelta.
Pēkšņi mums visiem par pārsteigumu
administrators pieņēma viņa prasību.
"A" - kāpēc man kaut kas jāatlīdzina ar tik vāju pamatojumu?
Un "B" - man arī tādas naudas nav.
Pareizi? Tad kas man atliek? Un kopš tā laika
es piecus gadus cīnos ar administratoriem
par prasību, kas nav pierādīta nekur pasaulē,
tostarp Šveicē.
Vai es to saprotu? Nē.
Vai tas notiek? Jā.
Stāstu par Klēvenu bija grūti saprast.
Ja vien to neuztver kā neizdevušos laulību,
kas sākumā ir skaista, bet beigās neglīta.
Šķiršanās laikā Klēvens vicinājās ar dokumentu,
kas atgādināja parādu uzskaitījumu -
apšaubāmi maksājumi, kredīta izmaksas, personīgie izdevumi.
Visi bez kvītīm.
PERSONĪGIE IZDEVUMI? KVĪTIS? NODOKLIS?
Lai gan Šveices tiesa to nepieņēma,
Bekers bija parakstījis šo dokumentu,
kā viņš pats stāsta,
izpalīdzot Klēvenam iegūt nodokļu atvieglojumus.
Kad atradu dokumentu, es biju šokā.
Ko gan Boriss domāja?
Boriss devās uz galīgo vienošanos Cīrihē.
Rosīgās lidostas konferenču zālē
Boriss ar savu advokātu centās vienoties ar Klēvenu.
Pēc lielas stīvēšanās Klēvens izteica neparastu piedāvājumu.
Viņš atteiksies no prasības par vairākiem miljoniem eiro,
ja Boriss vienkārši... atgriezīsies pie viņa.
Tādu cenu Boriss nebija gatavs maksāt.
Viņš atgriezās Londonā.
Londona izrādījās juridisks slazds.
Maksātnespējas administrators neļāva Borisam
izmantot sarukušos līdzekļus, lai iesūdzētu Klēvenu tiesā.
Administrators nostājās Klēvena pusē un atbalstīja prasību pret Bekeru.
Pēc diviem mēnešiem sākās tiesvedība.
Bekera kungs teica: "Es nezināju", "Man deva sliktu padomu",
"Padomdevēji ieteica nedarīt to" vai "Man ieteica darīt to".
REBEKA ČOLKLIJA MAKSĀTNESPĒJAS DIENESTA PROKURORE
- Jūs tam neticat? - Nē, tāpēc jau esam šeit.
BEKERU APSŪDZ TROFEJU SLĒPŠANĀ
Aizstāvība būtībā pieņēma faktus.
Nauda bija pārskaitīta.
NELIKUMĪGI PĀRSKAITĪJUMI
Pastāvēja īpašumi, bet viņš teica, ka to nav.
PAR ĪPAŠUMA NEDEKLARĒŠANU VĀCIJĀ
Viss reducējās līdz tam, ko Bekera kungs teica,
ka zinājis un nav zinājis.
Es teicu, ka viņš ir negodīgs, viņš teica, ka ir godīgs.
ES NENOSLĒPU GANDRĪZ 2 MILJ. NO MAKSĀTNESPĒJAS DIENESTA
Īstajā un pat sabiedriskajā tiesā
notika rakstura izvērtēšana.
Vai Boriss bija neapdomīgs un naivs vai izlutināts sportists,
kurš neuzskatīja, ka jāspēlē pēc noteikumiem?
Padarīsim Borisu atkal bagātu.
Tik daudz jūs esat saziedojuši -
Jūs esat saziedojuši 541,11 eiro.
Varbūt mēs varētu viņam šo naudu nodot.
PADARĪSIM BORISU ATKAL BAGĀTU
Boris!
Vēl viena maza dāvaniņa tev.
Olivers Pohers un viņa skatītāji dāvina 532,38 eiro. Tev!
Boris!
Tu varētu pamāt? Pamāj vismaz naudai!
SAUTVORKAS TIESA
Šodien tiesa Londonā sāk izskatīt Borisa Bekera lietu.
Administrators apgalvo, ka es nesadarbojos.
Viņš domā, ka es slēpju trofejas, es slēpju šo un to.
Tas ir kriminālpārkāpums.
Un tad viņi uzbrūk.
Paparaci dežurēja pie tiesas,
lai redzētu Borisu un viņa draudzeni Lilianu
pirms garās prāvas.
Zvērinātajiem lietas fakti, aktīvu slēpšana, maksājumi sievām,
nebija tik svarīgi, kā izrēķināšanās ar Bekera pagātni, tagadni un nākotni.
Vai viņš bija iemācījies teikt patiesību vai joprojām iestāstīja sev,
ka ir 17 gadus vecs čempions, kurš jaunības dēļ nesaprot, ko dara?
Seškārtējo Grand Slam uzvarētāju Bekeru atzīst par vainīgu
četrās apsūdzībās, kas saistītas ar viņa bankrotu 2017. gadā.
"ZAUDĒTA KARJERA, REPUTĀCIJA, ĪPAŠUMS."
Tiesnese teica: "Es saprotu, ka izjutāt pazemojumu
šīs tiesvedības dēļ, bet jūs neesat parādījis pazemību."
Pazemība un pazemojums. Man šķita mazliet netaisni,
ka tiesnese gaidīja abus.
Tāpat kā mēs, līdzjutēji, gaidām no sportistiem,
ka viņi būs nežēlīgi laukumā un pretimnākoši preses konferencēs.
Kā lai cilvēks, pat Vimbldonā piedzimis bērns,
tiek gudrs?
Viņš daudz atskatījās pagātnē,
ko sasniedzis, ko paveicis.
Lai kļūtu par čempionu, cilvēkam jātic, ka viņš ir neuzvarams,
neaizskarams, jācīnās līdz galam.
LILIANA DE KARVAĻU MONTEIRU
Viņam, iespējams, jādara viss, lai iegūtu to punktu, uzvarētu tajā geimā
vai tajā setā.
Tāpēc tas, manuprāt,
rada cilvēkam sajūtu, ka viņš ir neaizskarams
arī īstajā dzīvē, bet tā nemaz nav.
2022. GADA 27. APRĪLIS
DIVAS DIENAS PIRMS SPRIEDUMA
Es gribēju aprunāties ar jums,
jo varbūt vairs tādas iespējas nebūs.
Pēc divām dienām nolasīs spriedumu.
Katru dienu lūdzos, kaut sods būtu viegls.
Ideālā variantā nosacīts sods.
Es, protams, pieņemšu jebkuru sodu, nekas cits neatliek.
Te nu mēs esam.
Ir trešdienas pēcpusdiena. Piektdien es zināšu savu turpmāko likteni.
Kā jūs sev to skaidrojat?
Ko esat domājis pēdējās...
Smagi.
Ļoti grūti.
Grūti.
Es esmu nodzīvojies...
līdz kliņķim.
Nezinu, ko lai par to domā.
Es to pieņemšu.
Neslēpšos, nebēgšu vai... Ziniet.
Es pieņemšu man piespriesto sodu.
Nekas nenotiek bez iemesla. Tam, kāpēc tā notiek, ir iemesls.
Mana dzīve vienmēr bijusi citāda nekā pārējiem.
Mani audzināja citādi. Uzvara Vimbldonā 17 gados bija citāda.
Nākamie 36, 37 gadi pēc tam bija citādi.
Pat nezinu, ko lai saka, kā vien to, ka vēlu jums piektdien veiksmi.
Jā. Paldies.
Piektdien aizdedziet svecīti, labi?
Tā izskatās galvenajā laukumā, un es priecājos, ka pirmajā dienā
kopā ar mani ir Džons Makinrojs.
Jāizbauda katra diena līdz pēdējam.
Teikšu īsi un konkrēti.
Boris, mēs tevi mīlam. Man tevis trūkst, vecīt.
Man tagad ir 54 gadi, tās vēl nav beigas.
Būs jauna nodaļa.
Labrīt!
- Labrīt! - Labrīt!
- Labrīt, jā. Paldies. - Lai veicas, Boris.
- Paldies. - Lai jums jauka diena.
Paldies.
Reizēm jābūt trauslam.
Jāpieņem savu spēju robežas un kļūdas.
Varbūt viņam tā ir iespēja pielikt punktu pagātnei,
kas, manuprāt, viņu ļoti ilgi vajājusi.
Tas ir gals garam ceļam, kas sākās pirms daudziem gadiem.
"JA VARI, PIEŅEM UZVARU UN ZAUDĒJUMU UN IZTURIES PRET ABIEM BLĒŽIEM VIENĀDI"
Mani gadi.
Tas, ko es saku, ir taisnība.
Tas tiešām notika.
Vienmēr pa kreisi.
Šeit viss sākās.
Boriss Bekers piedzima todien Londonā.
Un pēc tam Vācija viņu adoptēja.
Te ir skaisti, vai ne?
Galu galā
zinu, ka tas skan ļoti patētiski, bet šeit es piedzimu.
Tāpēc mēs uzņemam šo filmu un runājam par Vimbldonu
un visu pārējo, jo šeit viss sākās.
Ja es toreiz nebūtu mainījis mača gaitu,
viss būtu noticis citādi.
Tobrīd es nebiju pietiekami nobriedis
daudz kam, kas man uzbruka pēc tam.
Tolaik viss bija ļoti stingri un nopietni,
tāpēc es teicu, ka būtu gribējis vēl dažus gadus.
Varat teikt: "Tu varēji to palaist vieglāk.
Varēji piekrist un mazliet izskaistināt..."
bet tas nav manā garā.
Neviens nelika 17 gadu vecumā uzvarēt Vimbldonā, bet es uzvarēju.
Tā ka tas man ir gēnos, un es ar to lepojos.
Es tāds esmu.
PĒC 8 MĒNEŠIEM CIETUMĀ BORISU ATBRĪVOJA
UN DEPORTĒJA NO LIELBRITĀNIJAS.
PIRMSTERMIŅA IZRAIDĪŠANAS NOTEIKUMI
LIEDZ BEKERAM ATGRIEZTIES LIELBRITĀNIJĀ LĪDZ 2024. GADA NOVEMBRIM.
NIKA BOLETJĒRI PIEMIŅAI
Tulkojusi Dace Andžāne