Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Eventuelle likheter med virkelige personer og hendelser
er tilsiktet
LIVET ETTER DØDEN
Tar du den av deg allerede?
- Jeg mener, før alt er over? - Alt er over allerede.
Kan du ikke vente til etter begravelsen?
Å nei, de ble værende på. Ringene på fingrene hennes.
De tar dem nok av og tar vare på dem.
- Det har sikkert skjedd før. - Hva da?
At de... noen har glemt dem.
Vi glemte dem ikke. Du ba meg la dem være.
Vi kunne ikke ta dem av mens hun ennå var i live.
Nei, men nå kan vi ha mistet dem for alltid.
Når skulle vi ha gjort det? Da hun lå der?
Det hadde vært som å si: "Du er alene fra nå av."
- Det er det vi er. - Hva da?
Alene.
Jo, men man må ikke gjøre seg mer alene enn man er.
Når fingrene blir hovne, må de fjerne dem med makt.
- Nærmest rive dem av. - De har nok sine metoder.
La oss ringe dem og kjøre dit i morgen.
- I morgen? - Ja, til sykehuset.
- Tilbake til Helsingfors? - Ja.
Vi kan ikke bare kjøre dit. Vi har mye å gjøre i morgen.
Begravelsesbyrået, gravplassen, og vogna er pokker så skitten.
Det tar vel ikke hele dagen?
Ikke et øyeblikks fred før alt er over.
- Elsa. - Jeg kondolerer.
- Hvorfor kom du hit? - Nisse, da. For din skyld, så klart.
For å være med lillebroren min i sorgen.
- Hvordan kom du deg fra stasjonen? - Jeg spaserte.
Du skulle ha ringt. Vi hadde hentet deg.
Jeg tenkte dere hadde nok å gjøre.
Jeg er vant til å klare meg selv.
- Hvordan visste hun det? - Jeg ringte fra sykehuset.
Når drar du til Sverige?
Om et par uker. Jeg må først flytte ut av leiligheten.
Nisse har alltid hatt noen som har tatt hånd om ham.
Først var det moren vår, og deretter din.
- Hva er det? - En lampe.
- Hvor er lysekronen? - Den har ikke vært der på årevis.
- Pappas lysekrone hang der. - Ikke etter at han døde.
Dette har du spurt om før, hundrevis av ganger.
- Er du ikke riktig klok? - Jeg er ingen sinnssyk pasient.
Det heter "mentalt syk". Jeg jobber ikke med dem lenger.
Om jeg overlevde dette året, overlever jeg dette også.
Sier du at jeg ikke vet hvordan det er å sørge?
- Jeg pleiet pappa da han var syk. - Jeg sa ikke noe om det.
- Og det var jammen ikke lett. - Vær så snill, ikke nå.
Så sånn er det.
Nå som din far er alene, tror han at han kan te seg som han vil.
- La meg være i fred i mitt eget hjem! - I hjemmet ditt, ja.
Men tenk nå på Stefan om du ikke tenker på meg.
Du forstår ikke. Du har kun tatt hånd om deg selv.
- Vær så snill, pappa. - "Tenk på Stefan."
Han som ellers er så ordentlig, har ikke noe imot en liten knert.
- Så jeg er ikke ordentlig? - Det sa jeg ikke!
- Jeg gjør som jeg vil i huset mitt. - Slutt å rope.
Det er ikke som i Helsingfors hvor alt høres. Jeg hadde blitt sprø!
Ikke alle har muligheten til å velge hvor en skal bo.
Om ikke jeg overtok huset etter far, hadde det ligget i ruiner nå.
- Jeg sa ikke noe annet. - Hva gjør du om noe går i stykker?
- Da ringer jeg noen. - Akkurat.
Typisk byfolk å tro at de bare kan ringe etter hjelp.
- Det fungerer ikke slik. - Når ringte du meg sist?
- Jeg kom hit på egen hånd. - Alltid urolig for meg.
Uansett hva jeg gjør, er det aldri nok.
Jeg drar hjem igjen om du fortsetter å kjefte.
- Hva driver du med? - Skru av lyset!
Nisse!
Satans krek!
Kommer!
- Satans krek! - Å, ekornet...
- Fuglene klekker snart. - Hekker de allerede?
Det er et spørsmål om tid.
Samme modell kommer i gran, osp og bjørk. Om man vil...
Furu. Det blir bra, takk.
- Takk. - Greit.
I tillegg kan den behandles i hvitt eller sort.
- Greit, vi tar den. - Hvilken?
- Hva mener du? - Behandlet i hvitt eller sort?
- Hvit. - Hvit. Malt eller bekledd?
Altså, hvitt eller sort stoff?
Lørdag klokken tolv er alt ferdig her.
Dere får ta detaljene med presten når han kommer på hjemmebesøk.
Hjemmebesøk?
Vi vil bare ha en vanlig begravelse.
Uten kjas og mas, så raskt som mulig.
Dette er ikke lenge. I byer venter man fort en måned.
To uker! Kan det ta så lang tid å få en person i jorda?
Jeg begriper det ikke. Innen da, vet hele verden om det.
- De får vite det før eller senere. - Jo senere, desto bedre.
Jeg vil ikke ha fremmede der. Kun oss to.
- Nisse! - Og hun der, så klart.
- Telefon! - Og bestemor Brita.
Hallo, det er Nisse.
Ja, samme nummer. Det har ikke endret seg.
Det stemmer. Så dere har hørt det?
Vi får se hvilken dag det blir.
Vi kan vel snakkes siden.
Jo, takk. Ha det.
- Satans kjerring! - Hvem var det?
- En av Leilas kusiner. Hvem vet? - Hva sa hun?
Hva hun sa? Hun kondolerte.
- Hvorfor er du sint på henne? - Ikke på henne!
På Brita! Bestemoren din!
Helsike, som hun sladrer! Snart får jo alle vite det.
- Hvordan har hun fått vite det? - Fra bestemor, slik du sa.
Jo, men hvordan fikk hun høre det?
Pokker også! Snakket du med henne også?
Ingenting går etter planen!
Om hun ikke brydde seg da Leila var syk,-
- kan hun holde seg unna nå.
- Hun var moren hennes. - Akkurat.
Nå som Leila er borte, må jeg ikke ha mer med henne å gjøre.
Det er ikke sant at hun ikke brydde seg.
Brydde seg, ja.
"Positive tanker helbreder kreft" og "du er hva du tenker".
All den dritten hun kom med! Og der ligger Leila på dødsleiet.
Når sa du at den...
Syningen? Etter helgen, på mandag.
Må vi vente helt til mandag? Det er hverdag i morgen også.
- Det var tiden vi fikk. - Endre den.
- Hva? - Ja.
Da kan all ringingen din gjøre nytte for seg.
- Hva sa de? - Kan jeg gå med denne drakten?
- Hva? - I begravelsen.
- Hva sa de? - Ja, selvsagt.
- Hva sa de? - De sjekker og ringer tilbake.
- Når da? - La oss bare vente.
Vente? Vi har ventet nok.
Ring dem selv, da.
Sitter den pent?
Om du ser etter kaffe, så er den der den alltid har vært.
- Ikke siden tidenes morgen. - Nei, det stemmer.
Jeg vet at jeg ikke har vært velkommen her,-
- men jeg trodde det ble annerledes nå.
Den gamle greia igjen? Det er kun i hodet ditt.
At du ikke kom overens med Leila, var din egen feil.
- Hun prøvde å være vennlig. - Jo, hun var vennlig,-
- men man merker når en ikke er velkommen.
Dette sier du kun fordi hun gjorde dette til vårt hjem.
Og jeg bare sier det, ikke våg deg å endre noe når jeg er borte.
Har noen tenkt å svare?
- Ikke svar! - Stefan Nurmi.
Det er så besværlig når folk trenger seg på.
Man blir minnet på alt det gamle.
Det var derfor jeg ville gjøre noen endringer.
Da kan du glemme alt det gamle, legge det bak deg, og gå videre.
Det blir i morgen.
Syningen blir i morgen.
Jeg må innrømme at jeg er positivt overrasket.
- Hun har helt rett. - Bestemor Brita?
Nei, Elsa! Man må legge det gamle bak seg for å gå videre.
Vi må få dette overstått før hun gjør mer skade.
- Elsa? - Nei, før Brita sladrer til alle.
Ja, på lørdag i neste uke.
- Hva pokker gjør hun her? - Bestemor.
Klokken tolv.
Nå kommer de.
Det er Stefan og Nisse. Jeg setter deg på listen.
Ja, det skaljeg gjøre. Velkommen.
Elsi og Bobi hilser. De...
De kondolerer.
- Hva er det? En rose? - Ja.
Det er vanlig med nelliker.
- Er det Nisses roser? - Nei, det er mine.
- Blir han ikke med inn? - Vi får se.
Og den der...
Den må du legge her...
...der ondskapen var.
- Nå går jeg inn, bestemor. - Ja.
Kom inn.
Er alt klart her?
Nå, hva sa hun?
- Hva sa bestemoren din? - Sa og sa. Hun gråt.
Hun må da ha sagt noe.
Hun lurte på hvorfor du ikke kom inn.
Faen også!
Alltid skal hun blande seg. Hva har hun med det å gjøre?
- Hva mer sa hun? - Vel, hun gråt.
Hun sa...
Hun sa at sist hun så mamma, ville hun holde og trøste henne,-
- og si at alt ville ordne seg.
Akkurat. Hun forstod ikke alvoret, eller ønsket ikke å forstå.
Jeg tror hun forstod.
Man skjønte umiddelbart hvordan det ville ende.
Ikke jeg.
- Hei! - Hei!
Her. Litt blomster.
- Takk. - Ha det.
Hør etter.
Hører du det?
Bare et spørsmål om tid, akkurat som jeg sa.
- Hvordan gikk det? - Jeg kjøpte en hvit rose.
- Og bestemoren din? - Hun hadde en nellik.
En nellik?
- Er ikke det litt banalt? - Forbasket banalt.
Det var det hun ønsket.
- Den ringer støtt. Jeg svarer ikke. - Hvorfor ikke det?
- Det angår ikke meg. - Hva er dette?
Det er noe jeg vil snakke med deg om.
Leilas klær? Hva sa jeg om å rote gjennom tingene mine?
Nissenasse...
Du må bestemme deg for om du skal beholde dem...
...eller gå videre?
Er det til begravelsen?
Det bør være relativt nytt, men her er bare skolebilder.
Lyset er fryktelig.
Er det så vanskelig med litt mildere lys?
- Du forstår vel at de er travle? - Syns du bildene er gode?
Hva? De er fryktelige.
- Der er hun ung, men lyset er pent. - Som alltid når jeg tar dem.
- Ikke her. - Det var bare noe jeg knipset.
Der er du bare timer gammel.
Moren din ville ikke bli avbildet. Hun var alltid nøye med håret.
Det måtte se bra ut.
Jo...
Lyset er alltid slik om våren. Høstlyset er bedre.
Det er varmere, og har bedre vinkel enn når sola står høyt om sommeren.
Man kan ta gode bilder om sommeren om man tar bilder i motlys.
Blits funker bra i motlys. Da blir ikke ansiktene så mørke.
- Tror du det? - De blir ikke mørke om man kan det.
- Blits er en nødløsning. - Absolutt. Naturlig lys er best.
- Nissenasse! - Vent nå litt.
Det er mange bilder av henne som ung, men så stopper det.
Bildet er ikke bare til begravelsen.
Jeg vil huske hvordan hun så ut.
Kommer du?
Helsike! Stefan!
Hva feiler det Nisse?
Det er presten. Vil du hilse på?
Aldri i livet om jeg viser meg slik.
- Presten, Stefan. - Er han ikke tidlig ute?
Forbasket tidlig!
Hei. Flere blomster.
- Vi ses. - Takk.
- Du burde ha gitt dem tilbake. - Hvem er Gunilla og Thorolf?
Hva skalvi med dem? Nilla og Rofa?
- Er de slektninger? - Kanskje kollegaer fra skolen.
Ikke vet jeg. Jeg kjenner ikke halvparten av dem.
Bare sett dem i vann.
Hei.
- Er det du som er Nisse? - Ja.
- Jeg kondolerer. - Jaha.
En av grunnene til at vi møtes før begravelsen,-
- er for å høre hvordan dere vil minnes Leila.
Var det noe spesielt som kjennetegnet henne?
Hun... var lærer.
- Sikkert høyt ansett, sådan. - Ja.
Hun var godt likt.
Hun trakk mennesker til seg.
Til hun ble syk, ja. Da ønsket hun ikke folk rundt seg.
Ikke engang moren, men hun kom likevel.
Men før den tid, da hun enda hadde krefter igjen,-
- kom folk med gaver og blomster.
- I tide og utide. - Mange vil nok minnes henne.
- Blir det en stor begravelse? - Nei, kun oss.
Og noen få andre.
- De nærmeste. - Så en liten begravelse, da.
Det var slik hun ønsket det.
- Et slags siste ønske? - Akkurat. Et siste ønske.
Tror dere hun visste at hun ikke ville bli bedre?
- Ja. - Nei.
Hun visste det, men snakket ikke om hvordan det ville ende.
Om jeg nærmet meg slutten, ville jeg ha fortalt ham alt.
Du vet ikke hvordan huset fungerer. Hva om noe blir ødelagt?
- Da ringer jeg vel... - På julaften? Hvem ringer du da?
- Julenissen? - Hun kan ha visst det.
Folk sier ikke alltid noe, selv når de vet, for ikke å urolige folk.
Du var kanskje urolig likevel?
De er ikke våre. Noen andre tok dem med seg.
Det er forståelig å søke lette svar på vanskelige problemer.
Kreft kan ikke ønskes bort. Det samme gjelder sorg.
Sorgen er som et stort lass sand. Alt må bort.
Ikke tro at en gravemaskin kan skuffe alt bort på samme tid.
Man må ta ett lass om gangen, og det for hånd.
Ha det.
"Ett lass om gangen, for hånd."
Er det slikt vås vi må høre på i begravelsen?
Du!
Hvorfor haster det slik? Kan det vente til etter begravelsen?
Så himla mye mas om at det vil ta tid...
Han sier at det kan ta ett år.
Men det året har akkurat gått.
Takk skal du ha, men jeg har sørget nok.
Det siste jeg trenger, er tårer og kondolanser.
Hei, bestemor.
Ja, vi holder nå på.
Jo... Nei, det er greit.
Tror du det? Ja vel.
Hun ville snakke om begravelsen.
Jeg tenkte å servere snitter...
- ...men hun vil ha smørbrødkake. - Smørbrødkake?
Leila kunne ikke fordra det! Hun serverte aldri smørbrødkake.
- Fettet og grisete. - Ja, og litt banalt.
Forbasket banalt!
Hun hadde snitter i 50-årsdagen. Det valgte hun selv.
Jeg sa det til bestemor, men hun sa de ikke er mettende.
Nå byr hun vel snart på grøt for å være sikker på å bli mett.
Er det poenget med begravelser? Å mette folk?
- Hva annet sa hun? - Hun har invitert ganske mange.
- "En liten begravelse", sa jeg! - Det blir nok ikke det nå.
Vi blir allerede 20-30 med alle kollegaene.
Langt over 50 med slektninger.
- Og så er det bestemors liste. - Liste?
- Den blir støtt lengre. - Hvilken liste?
Hvorfor inviterer hun folk? Det angår ikke henne!
Hun får ringe og avlyse. Alle sammen! Avlys!
Enten planlegger hun det, eller så gjør vi det.
Om hun ber én eneste person, får hun stå for begravelsen selv:
Grøt, smørbrødkake, hele sulamitten. Jeg gjør ikke en dritt.
- Hva? - Ikke noe.
Du var ikke hos henne hele tiden. Det var jeg.
- Nisse! - Ikke inviter dem!
Si at begravelsen foregår i stillhet.
Vær på min side. Hører du det?
Hallo?
Hei sann. Takk.
Ja, nettopp...
Jeg er redd jeg må be deg om ikke å komme.
Hun ønsket en liten begravelse.
Sett skrivebordet et annet sted. Vi får nok ikke plass her.
Ring resten og si det samme.
Ikke gi meg det blikket. Hvem sendte de siste blomstene?
- Nilla og Rofa. - Ja, begynn med dem.
- Hva heter de til etternavn? - Jeg vet ikke.
Så finn ut av det, da!
Jeg vet ikke om jeg kan gjøre det.
Ikke det? Men bestemoren din kan du ringe stadig vekk?
Det var du som startet dette. Kom igjen, nå!
Gå, nå.
Du er ikke ferdig enda, vel? Fortsett.
Jeg prøvde å gjøre deg til lags.
Men å nekte folk å sørge over mamma...
...det blir jeg ikke med på.
Men det må du.
Ha det.
Vent. Hei!
Er det slik du vil ha det?
- Hva gjør du? - Nå skremte du meg!
- Hva holder du på med? - Vet du,-
- jeg har ikke sovet her siden jeg var barn.
Eller siden vi var det.
- Du sov her, og jeg... - Det er Stefans rom!
- Jo, men han er ikke her. - Han kommer tilbake.
- Ikke vær så sikker på det. - I hvert fall til begravelsen.
Det var ikke det han sa til meg.
Han er ung. Det er frem og tilbake med dem.
Jeg er her, og skal hjelpe deg.
Bare si hva du vil at jeg skal gjøre.
- Hva med en konjakk? - Nei.
Skaljeg ringe folk og avlyse?
Vil du at jeg skal gjøre det?
Jeg kan ringe dem.
- Jeg vet ikke. - Bare si hvem jeg skal ringe.
Jeg vet ikke hvem de er. Jeg kjenner dem ikke.
Men Stefan...
...eller bestemor Brita vet det.
Det var hun som inviterte alle.
Din døve jævel, er du hjemme?
Ikke stort tilvakthund, eller hva?
Din gamle, døve hund, hvor skal du?
Hva gjør du? Hva har du i hånden din?
Hva i allverden gjør du her?
Hvorfor ber du folk i begravelsen uten å spørre meg først?
Spørre deg? Det er min datters begravelse!
- Folk hun har kjent hele livet... - Ikke begynn.
...omgåttes med i alle år, men som du ikke vet navnene på.
Folk som sørger over Leila, og spør hvorfor du ikke svarer dem.
Folk hun likte, og som likte henne. De er i sjokk...
...over at hun ikke lenger er her.
Du kunne ha advart dem.
Du så det komme da du kom med bøkene som en dørselger.
- Istedenfor å besøke henne. - Hva?
Du ga henne håp da det ikke fantes! Hun hadde ikke sjans.
- Og hva gjorde du for henne? - Jeg var der.
Jeg var der hver dag, så henne bli verre,-
- hørte pusten bli tyngre, så henne...
- ...krympe sammen. - Du krympet henne!
Du sa aldri et snilt ord til henne.
Du bare satt der stille, som om det var du som var død.
Jeg gjorde i alle fall noe for henne!
Du ga henne falske forhåpninger.
Jeg tar denne med meg.
- Hva gjør du? - Jøsses, prøver du å drepe meg?
Skru den på.
Så det er her du er?
- Jeg henter melk til kaffen. - Jeg drikker den svart.
Husker du da han kjøpte den? På auksjonen?
Pappa likte auksjoner.
Han var god til å prute og få viljen sin.
Vet du, jeg har tenkt på noe.
- Nå som Stefan drar til Sverige... - For en stund. Han kommer tilbake.
Han er ung. Kanskje han endrer mening.
Jeg kan flytte inn hit.
Til du blir bedre, til å begynne med.
- Flytte inn hit? - Ja.
- Er det så rart? - At vi skal bo sammen?
Her, ja. Hvis du tenker over det, så er det jo huset mitt også.
Du fikk bo her fordi du hadde en familie.
- Men nå har du ikke det, så... - Det har jeg, vel!
Nissenasse.
Vi ble jo enige om at det er på tide å gå videre.
- Men Stefan... - Han også!
Om han kommer tilbake fra Sverige,-
- er det på høy tid for ham å finne noe eget og gå videre.
Nå er nok kaffen klar.
Nisse! Hva holder du på med?
Det er lampen min. Min og Leilas.
Hun valgte den, og den skal henge der nede.
- Nissenasse... - Ikke "Nissenasse" meg!
Jeg pakker bort tingene når jeg selv bestemmer.
Vi har jo sagt at du har sørget ferdig.
"vi"? Vi har ikke sagt noe slikt.
Og at du skal flytte inn, hva godt vil det gjøre?
Holde på slik dag ut og dag inn? Jeg hadde blitt sprø!
Nisse, nå kjefter du igjen.
Jeg er ikke pasienten din, sa jeg!
- Om du fortsetter slik... - Så drar du. Jeg har hørt deg.
Nå, du får ringe og avlyse selv.
- Hei, det er Nisse. - Hei, Nisse.
Leilas Nisse fra Finland. Jeg ringer angående begravelsen.
Vi ble svært lei oss da Brita ringte oss.
Takk. Så Brita sa det, ja. Jeg trodde nok det.
Men det hun ikke fortalte dere, var at Leilas siste ønske var-
- at begravelsen foregikk i stillhet.
Kun de nærmeste.
Nærmeste familie.
Vi hadde ikke tenkt å komme.
Nei vel? Dere skulle ikke det?
Ja, det er langt unna. Takk skal du ha. Ha det.
Hei, det er Nisse. Angående Leilas begravelse...
Hva? Har Leila gått bort?
Ja.
Jeg ringer angående begravelsen på lørdag.
Vi visste kun om det fordi Brita ringte.
Jeg må dessverre be deg ikke å komme.
- Ikke komme i begravelsen? - Ja, det var Leilas ønske.
- Atjeg ikke skulle komme? - Nei, ikke deg spesifikt.
Nei, det handler ikke om deg.
Jeg mente det ikke slik.
Kom igjen, Elsa. Ikke vær slik.
Elsa! Hva er det med deg?
Pokker heller, Elsa! Har du mistet sans og samling?
Hopp inn i bilen, Elsa, så tar vi en prat.
Hopp inn i bilen, så tar vi en prat.
Hvor skal du? Jeg kan kjøre deg.
Du skal slippe å bære posene. Gi meg dem.
- Hva skal du med den? - Du har tatt nok fra meg!
Hjemmet mitt, minnene mine, men denne får du ikke!
- Elsa... - Nå gjør jeg ikke mer for deg.
Du står alene, som eneste i familien, uten verken Stefan eller meg.
Ordne begravelsen din selv.
Og ikke kom i min!
Begynn med det.
Er det telefonen din, Stefan?
Er det her du er?
Du betaler vel ikke for dette?
Har du noen kompiser som er på vei?
Eller noe sånt?
Jeg har ryddet plass hjemme, i tilfelle du vil ha tingene der.
- Er den så stor? - Det er nok plass her.
- Fikk du hjelp til å bære den? - Det var ikke noe problem.
Jeg får bo hos dem også, så jeg kommer ikke hjem før jeg drar.
Det er klart at du må komme hjem.
Du vil ikke ha meg der.
Du lar verken meg eller noen andre sørge.
Du er jo ferdig med å sørge. Jeg har skjønt det.
Det var ikke da mamma døde og du tok av ringen at du ble enkemann.
Allerede i begynnelsen, da vi først hørte om kreften,-
- trakk du deg unna.
Du bestemte deg for at hun kom til å dø.
Du lot henne være alene.
- Jeg var til stede hver dag. - Ikke mentalt.
Jeg var redd.
Redd for å være alene.
Alle sa hun ville bli frisk, men...
Jeg var der hver dag.
Jeg var redd for å miste henne og sitte igjen alene.
Må jeg miste deg også?
Jeg kommer jo hjem. Jeg blir ikke værende i Sverige.
Og før begravelsen?
Vil du det?
Hvor lenge har du hatt disse?
Jeg fikk dem på syningen.
Er ikke Elsa her?
Hun dro hjem igjen.
Vi klarer det nok.
Om vi går tom for disse, serverer vi bestemors smørbrødkake.
- Hun tar nok en med seg. - Sikkert to!
- Om ikke folk blir mett, kan vi... - By på grøt!
- Hun likte liljekonvaller. - Mamma?
Det burde jeg ha fortalt presten da han spurte om henne.
Jeg kom ikke på det.
Det er slik vi bør ha det.
Vi burde ha hatt det slik fra første kveld.
Ja, greit. Ha det.
- Ja? - Det var Elsa. Hun kommer allikevel.
- Vi må hente henne på stasjonen. - Nei.
Hun kunne visst ikke gå i den kjolen.
Hvordan pokker skalvi rekke det?
Ut, ut, ut!
Om jeg skal klare alt dette, så må du kjøre.
- Sikker? - Ikke lag så mye styr. Bare kjør!
Tekst: Monica Mikkelsen BTI Studios