Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Inte ska du väl ta av dig den där ännu?
Jag menar, inte förrän allt är över? -Allt är över nu.
Men kan det inte vänta till efter begravningen åtminstone?
Nu blev de där. Ringarna blev kvar på hennes finger!
De tar säkert till vara dem.
Det har säkert hänt förr. -Vad då?
Att nån har glömt dom.
Inte glömde vi nåt. Det var du som sa att vi skulle lämna dom.
Vi kunde ju inte ta dom av henne när hon levde heller.
Nä, men nu kanske de blir dit och vi har mist dom för evigt.
Vad skulle vi ha gjort, då? Tagit dem av henne när hon låg där?
Det skulle ha varit som att säga: "Sista biten är du ensam."
Det är man ändå. -Vad då?
Ensam.
Jo, men man måste inte göra sig ensammare än vad man är.
Tänk sen när fingrarna sväller, och man måste ta av dom med våld.
Man måste riktigt riva dom. -De har säkert nåt sätt.
Vi ringer dit och frågar, och så åker vi dit imorgon.
Imorgon? -Ja, till sjukhuset.
Tillbaka till Helsingfors? -Ja.
Du kan inte bara säga att vi åker dit. Vi har mycket att göra.
Begravningsbyrån, och gravplatsen. Och bilen är förbannat smutsig.
Det tar väl inte hela dagen.
Jag har inte en lugn stund innan allt är över.
Elsa. -Jag tar del i sorgen.
Hur kom du hit? -Å, Nisse, för din skull förstås.
För att vara med min lillebror i sorgen.
Jag menar hur kom du från stationen? -Jag gick.
Vi kunde ha kommit efter dig.
Jag tänkte att ni hade nog som det är.
Jag är ju van att klara mig själv.
Hur visste hon? -Jag ringde henne från sjukhuset.
När skulle du dit till Sverige?
Om ett par veckor. Jag måste få lägenheten tömd före det.
Nisse har alltid haft nån som tar hand om honom.
Först var det vår mor, och sen din.
Vad är det där? -En lampa.
Vad har ni gjort med kronan? -Den har inte varit där på evigheter.
Pappas krona har väl varit där. -Inte sen han dog.
Och du har frågat förr, hundra gånger.
Är du inte klok? -Behandla mig inte som en patient på ditt sinnessjukhus.
Det heter "mentalsjukhus". Och jag jobbar inte där längre.
Har jag klarat det här året, så klarar jag mig nu också.
Säger du att jag inte vet vad det är att sörja?
Jag tog hand om pappa när han var sjuk! -Jag har inte sagt nåt annat.
Och det var inte lätt, det! -Snälla, sluta nu.
Just, så där är det.
Nu när pappa din är ensam så tror han att han kan bete sig hur som helst.
Får jag inte ha fötterna på bordet i mitt eget hem? -Ditt hem, jo.
Tänk nu lite på Stefan om du inte tänker på mig.
Du förstår inte. Du har bara dig själv att ta hand om.
Snälla pappa. -Tänk på Stefan.
Han är ordentlig, och har inget emot att jag tar lite ibland. Ta du också.
Och jag är inte ordentlig? -Jag har inte sagt nåt sånt.
Jag gör som jag vill i mitt eget hus. -Skriker jo...
Det här är inte Helsingfors där allting hörs. Jag skulle bli tokig...
Alla kanske inte har möjlighet att välja hur man bor.
Om jag inte tagit hand om huset efter pappa, hade det redan rasat samman.
Jag har inte sagt nåt annat. -Vad hade du gjort om pannan hade brakat?
Det finns ju hjälp att få. -Just ja...
Typisk Helsingforsbo som tror att det bara är att ringa efter hjälp.
Men så är det inte! -När har du nånsin ringt...
Jag kom hit självmant! -Ett ständigt oroande om hur man ska klara sig.
Fast man håller på från morgon till kväll, så räcker man inte till.
Jag far hem tillbaka, om du tänker skrika!
Vad håller du på med? -Släck lampan!
Nisse?
Satans kräk!
Jag kommer, jag kommer...
Satans kräk! -Jaså, ekorren.
Jag måste knäppa den innan fåglarna får ungar. -Häckar nåt så här tidigt?
Det är bara en tidsfråga.
Samma modell går också att få i gran, i asp, i björk, och om man vill...
Furu. Det blir bra, tack.
Tack, tack. -Okej.
Sen kan man få den som behandlad. I vitt eller i svart.
Okej, det blir... Det tar vi. -Vilken?
Vilken vilken? -Behandlad... Vit eller svart.
Vit. -Vit. Målad eller beklädd?
I vitt tyg, eller i svart?
Sen på lördag klockan tolv är vi klara med allt här.
Sen får ni ta detaljerna med prästen på ett hembesök.
Hembesök?
Vi vill bara ha en vanlig begravning -
utan några krusidullor, så fort som möjligt bara.
Det här är inte länge. I större städer väntar man en månad, minst.
Två veckor! Hur kan det ta så länge att få en människa i jorden?
Jag kan inte fatta. På den tiden får hela världen veta.
Det får de ändå, förr eller senare. -Ju senare, desto bättre.
Jag vill inte ha dit en massa främlingar, utan bara dig och mig.
Nisse! -Och hon, förstås.
Telefonen! -Och Brita-mommo.
Hallå. Nisse.
Samma nummer, ja. Jag har inte ändrat, när man aldrig vet...
Det stämmer. Så ni har redan hört.
Jaha, vi får se vilken dag det blir.
Vi kanske kan höras sen.
Ja. Tack, tack. Hej hej.
Satans kärring! -Vem var det?
Nån Leilas kusin, fan vet jag. -Vad sa hon då?
"Vad sa hon..." Hon beklagade sorgen.
Vad är du arg på henne för? -Inte på henne!
På Brita! Mommo din!
Helsike går hon och talar vitt och brett? Snart vet ju alla.
Hur har hon alls fått höra? -Av mommo, sa du ju själv.
Ja, ja, men hur har hon fått höra?
Voi jumalauta! Har du hunnit tala med henne nu också?
Här går ingenting som man har tänkt!
Om hon inte brydde sig när Leila var sjuk -
så kan hon riktigt gärna hållas.
Men det är ju hennes mamma. -Just det.
Och nu när Leila inte finns, behöver vi inte ha med henne att göra heller.
Det är inte riktigt sant att hon inte brydde sig.
Brydde sig?
"Jag vann över cancern med positiva tankar" och "Du mår som du tänker."
Sånt här skit kom hon med! När en annan ligger där, på sitt yttersta.
När sa du att den var, den där...?
Kistläggningen? Efter helgen, på måndag.
Vad ska vi behöva vänta till måndag? Det är ju vardag imorgon.
Det var den tiden vi fick. -Ändra den.
Va? -Ja.
Så gör du åtminstone nån nytta med allt ditt ringande.
Vad sa dom? -Kan jag komma så här?
Va? -Till begravningen.
Vad sa dom? -Ja, visst.
Vad sa dom?! -De skulle kolla och återkomma senare.
När då? -Vi får vänta lite.
Vänta? Nu har man ju väntat här!
Du får väl försöka själv, då.
Men sitter den?
Om det är kaffe du söker, så är det var det alltid har varit.
Där har den inte varit sen urminnes tider. -Just det...
Jag vet nog att jag inte har varit välkommen hit.
Men jag tänkte att det skulle ha ändrat nu.
Sånt där gammalt! Det är bara i ditt huvud som du inte varit välkommen.
Det att du inte klarade dig med Leila är ditt eget fel.
Hon försökte nog vara vänlig. -Nu var hon vänlig, jo...
Men man märker nog när man inte är välkommen.
Det där säger du bara för att hon lagade det här till vårt hem.
Och nu säger jag åt dig att du går inte och ändrar när jag är borta...
Ska inte nån ta det där?
Svara inte! -Stefan Nurmi.
Vet du, det är nog så besvärligt med folk som tränger sig på.
Så att man blir liksom påmind om allt det där gamla.
Det var därför jag tänkte att jag ändrar lite -
så att du kan lämna allt det där gamla bakom dig och gå vidare.
Det blir imorgon, då.
Kistläggningen blir imorgon.
Jag måste säga att jag är positivt överraskad.
Hon har helt rädd. -Brita-mommo?
Nej, Elsa! Man behöver lämna det gamla för att kunna gå vidare.
Så nu är det viktigt att vi får det här undan, innan hon gör mer skada.
Elsa? -Nej, Brita-mommo! Innan hon talar vitt och brett åt alla.
Ja, lördag nästa vecka.
Vad i helsike gör hon här? -Mommo!
Klockan tolv.
Nu kommer dom.
Det är Stefan och Nisse. Jag skriver upp dig på listan.
Ja, det ska jag. Välkommen.
Hälsningar från Elsi och Bobi. Dom...
Dom beklagar sorgen.
Vad...? En ros? -Ja.
Man brukar nog ha nejlika.
Är det Nisse som ska ha en ros? -Nej, jag.
Men ska han sitta kvar där? Kommer han inte in? -Vi får se.
Och den där...
Den ska du lägga här...
...där det onda satt.
Jag går in nu, mommo. -Ja...
Kom in bara.
Allt klart här?
Nå, vad sa hon?
Mommo din, vad sa hon? -Hon grät.
Nåt sa hon väl?
Nå, hon undrade varför du inte kom in.
Fan också!
Alltid ska hon blanda sig i allt. Vad har hon med det att göra?
Vad sa hon annat? -Nå hon grät.
Hon sa att...
Att sista gången hon såg mamma ville hon ta henne i famnen och trösta -
och säga att allt är okej.
Just jo... Hon förstod inte att det var allvar. Hon ville inte förstå.
Jag tror nog hon förstod.
Från första början såg man att så här kommer det att gå.
Inte jag.
Hej. -Hej.
Här. Lite blommor.
Tack. -Hej då.
Hör du, hör du...
Hör du?
Bara en tidsfråga, vad var det jag sa?
Hur har det gått för er? -Köpte en ros. Vit.
Och mommo din? -Hon hade en nejlika.
Nejlika?
Är det nu inte lite banalt? -Så förbannat banalt.
Det var det hon ville ha.
Den har ringt mest hela dan, men jag har inte svarat. -Varför då?
Jag tänkte att jag inte ska lägga mig i. -Vad är det här?
Hördu, det är en sak som jag skulle tala med dig om.
Leilas kläder. Vad har jag sagt om att gräva i mina lådor?
Nissenasse.
Du måste bestämma om du ska ha dom kvar.
Eller om du ska gå vidare.
Är de för begravningen?
Det måste ju vara någorlunda nytt. Nu finns det bara skolfoton.
Det är ett hemskt ljus på dom här.
Skulle det vara så svårt att få lite mer mjukare, formande ljus?
Nu förstår du väl att det är brått? -Tycker du att det här är bra?
Vad skulle jag nu det? Det är hemskt.
Hon är för ung, men ljuset är bra. -Det är alltid bra när jag fotar.
Inte på den här. -Den knäppte jag i farten.
Du är bara några timmar gammal där.
Mamma din ville inte bli fotad. Hon var så noga med håret.
Det skulle se snyggt ut.
Nå jo...
Och det är alltid sånt här ljus på våren. Det är bättre på hösten.
Det är varmare. Bättre än på sommaren när ljuset kommer rakt uppifrån.
Man kan få bra bilder på sommaren också. I motljus, till exempel.
De säger att man ska använda blixt då så att inte ansiktet blir svart.
Tycker du det? -Nej. Det blir inte svart om man vet vad man gör.
Blixt är ju det sista. -Absolut. Alltid naturligt ljus.
Nissenasse! -Vänta nu lite.
Det finns hur mycket som helst när hon är ung, men sen tar det slut.
En annan sak jag tänkte, förutom att ha bilden till begravningen...
...så vill jag komma ihåg hur hon såg ut.
Kommer du?
Helsike... Stefan!
Vad är det med Nisse?
Det är prästen. Kommer du ner och hälsa?
Aldrig i livet att jag skulle visa mig så här!
Stefan, prästen! -Är inte han lite tidig?
Nå så förbannat!
Hej. Mera blommor.
Vi ses igen. -Tack.
Du borde ha gett dom tillbaka. -Vem är Gunilla och Thorolf?
Vad gör vi med dom där? Nilla och Rofa?
Är de släkt, eller? -Kanske skolans personal.
Inte vet jag. Jag känner inte hälften.
Sätt dem i vatten.
Hej.
Är det du som är Nisse? -Ja.
Jag ber att få ta del i sorgen. -Jaha.
En anledning till att vi träffas så här före begravningen -
är ju att få höra hur ni vill minnas Leila.
Var det nåt särskilt som kännetecknade Leila?
Hon... Hon var lärarinna.
Säkert en omtyckt lärarinna. -Ja.
Mycket omtyckt.
Hon liksom drog människor till sig.
Tills hon blev sjuk. Sen ville hon inte ha folk omkring sig.
Inte ens sin mamma, fast hon kom ju ändå.
Men innan det, när hon ännu orkade -
så då kom det folk med presenter och blommor.
Hela tiden. -Då är det ju säkert många som vill minnas henne.
Blir det en stor begravning? -Nej, bara vi.
Och några till.
De närmaste. -Alltså en liten begravning.
Hon skulle nog ha velat ha det så.
En slags sista önskan. -Ja, en sista önskan.
Tror ni att hon visste att det inte skulle bli bättre?
Ja. -Nej.
Nog visste man. Men ingenting sa hon om hur det skulle bli sen.
Om jag var nära slutet, skulle jag vilja att han skulle veta om allt.
Du har inte ett hum om hur huset funkar. Vad gör du om pannan brakar?
Jag ringer väl... -På julafton? Vem ringer du då?
Va? Julgubben? -Det kan hända att hon visste.
Folk brukar inte säga så mycket fastän de anar. De vill inte oroa.
Men du var kanske orolig ändå?
De här är inte våra. De är såna som andra kommit med...
Det är förståeligt att söka lätta svar på svåra problem.
Cancer går inte bort bara för att man vill det. Inte heller sorgen.
Sorgen är som ett stort lass sand. Allt ska bort.
Man kan inte skyffla bort allt med grävskopa på en gång.
Det här ska bort en skopa åt gången. För hand.
Hej då.
"En skopa åt gången, för hand."
Är det sånt dravel man får höra på sen på begravningen också?
Nå?
Vad är det för bråttom? Kan det här inte vänta till efter begravningen?
Ett sånt himla tjat om att allt tar sån tid.
Det säger jag dig: Om han där säger att det tar ett år.
Det året har jag just haft.
Så tack så mycket, men jag har sörjt klart.
Det sista jag behöver är folk som gråter och beklagar sig.
Hej, mommo.
Ja, nå, vi håller nu på här.
Ja. Nej, det är bra.
Jaså du tänkte så? Okej.
Hon ville tala om begravningen.
Jag hade tänkt att vi skulle ha smörgåsar -
men hon ville bestämt ha... -Smörgåskaka.
Leila kunde inte tåla det. Hon skulle aldrig i livet bjudit på smörgåskaka.
Flottigt och snuskigt. -Ja, lite banalt, kanske.
Alldeles förbannat banalt.
Smörgåsar hade hon på sitt 50-årskalas.
Det sa jag åt mommo, men hon tänker att man inte blir mätt.
Tänk att hon inte ska bjuda på gröt också, så att man säkert blir mätt.
Är det det som är meningen med en begravning? Att man blir mätt?
Vad hade hon annat att påstå? -Hon har bjudit ganska många.
Det skulle bli en liten begravning! -Det lär det nog inte bli.
20, 30 med alla kollegerna.
Långt över 50 med släkten.
Och så mommos lista, förstås. -Lista?
Det blir fler och fler hela tiden. -Vad då för lista?
Vad går hon och bjuder in folk! Det är ju inte hennes sak!
Hon får ringa återbud. Allihop, ringa och inhibera!
Antingen sköter hon det, eller så sköter vi det.
Bjuder hon en endaste en får hon sköta hela begravningen själv.
Med gröt och smörgåskaka och hela faderullan...
Va? -Inget.
Du var inte med henne hela tiden. Men det var jag.
Nisse! -Bjud inte in dom.
Vem det än är så säger du begravning i stillhet.
Var på min sida, hör du det?
Hallå?
Hej. Tack, tack.
Just det.
Tyvärr så måste jag begära att inte... Att inte komma.
Det var nu så hon önskade. Att det skulle ske i stillhet.
Du får nog föra ditt skrivbord nån annanstans. Det får inte plats här.
Nåja! Ring resten och säg samma sak.
Se nu inte ut så där! Vem var det som skicka de där blommorna sist?
Nilla och Rofa. -Just det, du kan börja med dem.
Vad heter de i efternamn? -Jag vet inte.
Då tar du reda på det!
Jag menar att jag vet inte om jag kan göra det.
Jaså, men till mommo din kan du nog ringa stup i kvarten.
Det är du som har satt igång det här. Gå nu.
Gå! Gå, gå!
Inte är du klar ännu, inte. Det är bara så du fortsätter.
Jag har försökt vara dig till lags.
Men att säga åt nån som vill sörja mamma att den inte får göra det...
Det kan jag bara inte göra.
Men det måste du.
Hej då.
Vänta nu. Hej!
Är det så här du ska ha det?
Vad gör du? -Så du skräms!
Vad håller du på med? -Hördu...
Tänk att jag inte har sovit här sen jag var barn.
Eller vi var det.
Du sov där och... -Det här är Stefans rum!
Men han är inte här. -Han kommer tillbaka.
Det är inte så sagt. -Han kommer åtminstone till begravningen.
Nå inte vad han sa till mig.
Han är ung, det går fram och tillbaka.
Men jag är här, jag ska hjälpa dig.
Säg bara vad du vill att jag ska göra.
Ska vi ta en konjak? -Nä.
Eller om jag skulle ringa de där återbuden?
Är det det du vill att jag ska göra?
Jag kan ringa till dem.
Jag vet inte. -Säg bara till vem, så ska jag.
Jag menar, jag vet inte vad det är för människor, jag känner inte dom.
Men Stefan...
...eller Brita-mommo, hon vet.
Det är ju hon som har bjudit dom alla.
Du din döva jävel, är du hemma?
Inte är du mycket till husvakt.
Voj, voj, gamla döva skrälle. Vart ska du nu?
Vad gör du? Vad har du i handen?
Vad i fridens namn gör du här?
Vad gör du själv? Bjuder in folk till begravningen utan att ens fråga mig.
Fråga dig? För att bjuda till min dotters begravning!
Släkt och vänner, såna som hon känt i hela sitt liv... -Börja inte.
...och umgåtts med i alla år, men som du inte ens vet namnet på.
Folk som sörjer Leila och som frågar mig varför du inte svarar.
Folk som hon tyckte om, och som tyckte om henne. De är chockade.
För att hon inte finns mer...
Du kunde ha varnat dem.
Du såg ju själv när du kom med dina böcker som en gårdsfarihandlare.
Istället för att se henne. -Va?
Få henne att tro att allt blir bra, fast det inte fanns en chans.
Och vad gjorde du för henne? -Jag var där.
Jag var där varje dag, såg hur hon blev sämre.
Hörde hennes andhämtning bli bara tyngre, såg henne...
...krympa ihop. -Du krympte henne!
Du sa aldrig ett vänligt ord till henne.
Du bara satt där tyst, som om det var du som var död.
Jag gjorde i alla fall nånting för henne.
Du gav henne falskt hopp.
Den här tar jag.
Vad gör du? -Herrejöss! Ska du ta livet av mig?
Kom och tänd nu.
Är det här du är?
Jag ska gå efter kaffemjölken. -Jag dricker svart.
Kommer du ihåg när han köpte den? På auktion.
Pappa tyckte om att gå på auktion.
Han var bra på att pruta och att få sin vilja igenom.
Vet du, jag har tänkt.
Nu när Stefan ska till Sverige... -För en tid, han kommer tillbaka.
Han är ung, han hinner ändra sig.
Vet du, jag skulle kunna flytta in här.
Tills du mår bättre, till att börja med.
Att du skulle flytta in här? -Ja.
Är det nu så underligt? -Att vi skulle bo tillsammans?
Här, ja. Om du tänker efter, så är det ju mitt hus också.
Och att det nu blev du som bodde här var för att du hade familj.
Men nu när du inte har det mera, så... -Men det har jag.
Nämen Nissenasse.
Vi har ju sagt att det är dags att gå vidare.
Men Stefan... -Han med.
Om han nu alls kommer tillbaka från Sverige -
så är det hög tid för honom att hitta nåt eget och gå vidare han med.
Nu har nog kaffet droppat klart.
Nisse! Vad håller du på med?
Det här är min lampa, Leilas och min.
Det var hon som valde den. Den ska hänga där nere.
Nissenasse... -Inte nån Nissenasse alls nu!
Jag sätter bort den här och annat sen när jag själv bestämmer.
Men vi har ju sagt att du har sörjt klart.
"Vi"? Vet du vi har inte sagt nåt alls.
Och att du skulle flytta in... Vad skulle det bli av det?
Så här skulle vi hålla på jämt, jag skulle bli tokig.
Nisse, nu skriker du igen.
Jag är inte din patient har jag sagt!
Om du tänker hålla på så där... -Ja, ja, då går du. Jag har hört det.
Nå, då kan du ringa dina återbud själv.
Hej, det är Nisse. -Hej, Nisse.
Leilas Nisse, Finland, jag ringer om Leilas begravning.
Vi blev alla så ledsna när Brita ringde.
Tack, tack. Jaså Brita berättade.
Det som hon inte berättade var att Leilas sista önskan var -
att begravningen skulle ske i tystnad.
Bara de anhöriga.
Alltså de närmast anhöriga.
Ja, vi var ju inte på väg heller.
Okej, så ni var inte det?
Ja, det är lång väg. Men tack då, hej hej.
Hej, det är Nisse här. Angående Leilas begravning...
Vad säger du? Har Leila dött?
Ja...
Hej, jag ringer om begravningen nu på lördag.
Skulle inte Brita ha ringt så skulle man inte haft en aning.
Nu är det så att jag behöver be dig att inte komma.
Att inte komma på Leilas begravning? -Ja, för det var Leilas önskan.
Att jag inte ska komma? -Nej, inte att inte just du ska komma.
Nej, det handlar inte om dig...
Snälla vän, det var inte så jag...
Elsa, var inte sån där nu.
Elsa! Vad är det med dig nu?
Voi jumalauta! Har du tappat det helt, Elsa?
Elsa, kom in i bilen nu, så kan vi tala.
Kom i bilen nu, så kan vi tala.
Vart är du på väg? Jag kan ju köra dig!
Jag kan ta den i bilen, så behöver du inte bära. Ge den åt mig.
Vad ska du med den här? -Du har tagit tillräckligt ifrån mig.
Mitt hem, mina minnen, men den här tar du inte!
Elsa... -Vad har jag inte försökt göra för dig... Men nu är det slut.
Du står där sen som enda från sin släkt, utan Stefan och mig.
Du får sköta din begravning själv.
Och kom inte på min heller!
Börja därifrån.
Är det din som ringer, Stefan?
Är det här du är?
Inte betalar du väl för det här?
Har du några kaverin på väg?
Hur hade du...?
Jag har laga lite rum där hemma. Tänkte att om du vill ta hem...
Är det så här helsikes stort? -Det ryms bra här.
Har du haft nån att lyfta det här? -Det var inga problem.
Jag får bo hos dom, jag behöver inte komma hem före jag far till Sverige.
Det är klart att du ska komma hem.
Du vill ju inte ha mig där.
Du låter ju varken mig eller nån annan sörja.
För du har ju sörjt klart, nog fattar jag det.
Du blev ju inte änkling när hon dog och du tog av dig ringen.
Redan från första början, när vi fick besked om sjukdomen -
så drog du dig undan.
För att du bestämde dig att hon kommer att dö.
Och så lämnade du henne ensam.
Men jag var där varje dag. -Inte mentalt.
För jag var rädd.
Rädd att bli ensam.
Ni sa alla att hon blir frisk, men...
Jag var där varje dag.
Rädd att mista henne och bli ensam.
Ska jag behöva mista dig också?
Jag kommer nog hem. Jag blir inte där och bo.
Och före begravningen?
Vill du det?
Hur länge har du haft de här?
Jag fick dom på kistläggningen.
Är inte Elsa här?
Hon for hem till sig.
Må inte vi klarar det.
Tar det slut kan vi alltid bjuda på mommos smörgåskaka. -Ja.
Hon har ändå med sig. -Ja, säkert två.
Och blir inte folk mätta så kan vi... -Koka gröt.
Hon tyckte mycket om liljekonvaljer. -Mamma?
Det borde jag ha sagt till prästen när han frågade hur hon var.
Inte kom jag på det då.
Så här tycker jag att vi ska ha det.
Borde ha haft det redan första kvällen.
Okej, ja. Visst, hej hej.
Nå? -Det var Elsa. Hon kommer ändå.
Men vi måste plocka upp henne från stationen. -Nej!
Hon kan inte gå i den där klänningen.
Hur i helsike ska vi nu alls hinna?
Ut, ut, ut!
Om vi ska klara det här, så är det du som kör.
Är du säker? -Börja inte spektakla nu, kör!
Textning: Frej Grönholm Iyuno Media Group