Lyle?
Eli.
Perdona, nano.
No puc parar.
Estic inspirat.
Què fas aquí? Creia que eres mort.
Sempre seré a la teva vida, nano.
Només estic en un segon pla.
Escric la novel·la.
ON ÉS EL LYLE?
Lyle?
Lyle!
EPISODI 6: NOI BUSCA FEINA
NATURA MORTA AMB GRIPAU GEGANT
Bermuda, carta.
Benvolgut Alex: Ja fa sis anys que som amics epistolars.
Hi ha hagut molts canvis.
Com deia sempre l'Slim Halliday, el temps ho respon tot.
Va!
El temps i un altre ictus han portat la Bich Dang a una residència…
Vinga, juga.
…i el seu fill Darren a la presó.
El temps va portar la cervesa rebaixada i el papa està més sobri.
El temps ha fet parlar més el Gus, però la gent no ho sap.
I, finalment…
Finalment, el temps va treure la mama de la presó.
Tocava desenterrar els diners i comprar-li una casa.
Ajuda'm amb això.
Redeu.
- Ja. - Nois?
Va, de pressa.
La vella màquina.
Vinga, anem-hi.
Nois, què hi feu, a baix?
- La màquina d'escriure de la mama. - Genial. Renteu-vos les mans per sopar.
No agafeu fred. Hi ha pèsols, Gussie.
Això fora de la taula. A sopar.
- Gràcies, papa. - De res.
El Gussie i els pèsols! Demà és un gran dia.
L'aneu a buscar allà a la presó o…?
- No, ja ha sortit. Anirem a Morningside. - Què hi ha, allà?
- Una casa de transició. La porten monges. - Voleu diners per l'autobús?
No cal. Hem guanyat més de 200 dòlars rentant parabrises…
- Doncs molt bé. - Sí.
Més de 200 rentat?
- No us cal tant. Repartiu-ne. - D'això res. Tens els teus diners.
- Aquí? - Sí.
ULTRAMARINS JOEL
- Bon dia. - Hola.
Pot ser la capsa de bombons extra?
- Gràcies. - Què heu fet? Robar un banc?
Traficants retirats.
Si et pentines més, et quedaràs calb i no et coneixerà.
El nostre autobús! Ei!
Et fa il·lusió?
Sí, però també estic una mica nerviós.
Per què?
Ha passat el temps. L'Slim explicava que la presó et canvia.
- Com? És la mama. - Sí, però nosaltres també hem canviat.
Encara ens estima.
Seràs un artista i ets un heroi de la beneficència.
Jo seré periodista.
Comprarem la casa i tornarem a ser una família.
Què?
Res, és que…
No pots animar-te i gaudir-ho?
Sí.
- Merci. - Gràcies.
- És aquí, oi? - No, crec que és aquí.
Agafo una d'aquestes flors?
Sí, per què no?
- Sí? - Hola, som l'Eli i el Gus.
- Venim a veure la Frances Bell. - Sí, us espera.
Flors! Quin detall.
Molt bé, nois. La quarta porta a la dreta.
Endavant.
Esteu tan grans!
Hola, mama.
Abraçada de grup?
T'he trobat a faltar.
Era molt depriment?
Suposo que aquesta és la idea.
Però hi he passat bons moments.
Com putejar els guardes
i aguantar la vida plegades.
Però sabeu què va ser el millor de tot?
Què va ser el millor de tot?
Quan un nen grillat de Darra s'hi va colar un Nadal per veure la mare.
Encara parlen d'aquell nen.
Una pregunta seriosa.
On vols anar quan surtis d'aquí?
La veritat és que tinc una idea.
Nosaltres també.
A veure, vosaltres primer.
Imagina que hem estalviat prou
per a l'entrada d'una casa a The Gap.
URBANITZACIÓ WISTERIA
A The Gap?
D'on trauríeu tants diners?
Imagina que els tenim.
Jardí amb arbres i un pati molt gran on podries seure i prendre un Campari.
És molt maco el que dius, Eli.
Per començar, ja no prenc Campari.
I, segon, tinc una idea millor
i ja està tot arreglat.
Què està arreglat?
Viuré amb el Teddy Kallas.
Què? Per què?
Per què?
No ho…
No ho sé, suposo que me n'he enamorat.
Saps que va delatar el Lyle, oi? El va entregar a l'Ivan.
- T'ho va dir el Darren Dang, això? - Doncs sí.
No va ser així.
El Teddy no en va tenir res a veure, és la veritat.
El Teddy s'ha portat molt bé amb mi tot el meu temps a la presó.
A la merda el Teddy i a la merda tot!
Hòstia.
Per 2.000 dòlars: quina fruita es fa servir per afirmar excel·lència?
Pera. Ser la pera.
- Pera. Sí, pera. - Correcte.
Està molt igualat. Tornem després de la publicitat.
AIXÒ ÉS UNA MALA IDEA
- No toquis els diners, són per a ella. - No els vol.
- Pot comprar un cotxe. - El Teddy en té.
- Com gastaràs 50.000 AU$? - Ni idea. Ja ho veuré.
No creus que algú ho sabrà? No només la policia.
Aquests diners ens faran mal.
Ets el fill del Lyle Orlik, oi?
I ple de calés.
Soc l'inspector Tim Cotton. Hi ha algú assegut?
- Sí, està ocupat. - No trigaré gaire.
Vull donar-te l'enhorabona.
- Per què? - Per la llibertat de la teva mare.
Sempre és un plaer veure una família tornar a la vida decent.
Si s'hi pot mantenir.
És el principal risc per a una família com la teva, oi?
Després d'haver tastat la dolça vida del cantó fosc…
Vostè ho deu saber bé.
No sé què insinues.
Sé que és amic de l'Ivan Kroll.
Els vaig veure fa anys a una festa amb el Tytus Broz.
- Sap molt bé què li va passar al Lyle. - A això em referia: et reté el passat.
Et sedueix el perill.
Et fa mal la ferida.
Deixa-ho anar, nano.
Deixa-ho anar. M'ho agrairàs.
I no beguis.
A veure si no podràs ni caminar.
A ta mare no li agradaria.
Amb tot el que ha hagut de passar.
Va, Shells.
És l'hora del físio.
Si no, com has de millorar?
La distròfia muscular no funciona així, mama.
Mai diguis mai. Amunt, nena.
No tinc tres anys.
- Preparada? - Sí.
Molt bé.
El Gus vindrà aquesta tarda a veure el criquet amb tu.
Quin tros de festa.
Shelly, sé que ho passes malament
i no pinta bé,
però, si no vols esforçar-te per tu,
fes-ho per mi, d'acord?
No em neguis el dret a tenir esperances.
Ara mateix, no tinc res més que això.
Tranquil·litza't una mica, ostres.
PER A LA FAMÍLIA HUFFMAN …D'UN BON SAMARITÀ, X.
CAFETERIA
El Teddy ens ofereix una casa per viure-hi tots plegats, Eli.
Dona'm una alternativa.
Pots venir a viure amb el papa.
Saps que no funcionaria, això.
Gràcies.
El Robert…
El Robert no és dolent, però l'has vist quan beu.
No és un bon lloc on créixer.
Ja hi hem crescut.
El Teddy s'estimava el Lyle i només ens vol ajudar, Eli.
Si busques feina, una professora al meu curs de psicologia
té un nebot que treballa com a "rerportador" al Courier-Mail.
"Reporter".
Això. Doncs diu que sovint hi entren becaris,
que parlis amb el director.
Tinc el nom apuntat.
- Per què no li truques? - No és tan fàcil, mama.
Molt bé, llavors ves a veure'l. En tindràs prou amb dos minuts.
- No em cal una feina. - Com que no? A tothom li cal feina, Eli.
Me n'he d'anar.
És conya? Ja ha vingut?
Si us plau. Podríem tornar a ser una família.
Seria meravellós.
- Ei. - Ei.
Ei, campió! Quant de temps, eh?
- Sí. - Ara li explicava la teva proposta.
- Que els nois visquin amb nosaltres. - Sí, és clar.
Podem buidar l'habitació de convidats i posar-hi uns llits.
A més, quan jo no hi soc, tindreu la casa per vosaltres tres. Guai?
Així em vigileu la vostra mare. Sí?
Pensa-hi. Va, anem-hi.
Penseu-hi.
Austràlia està patint l'últim dia d'aquesta prova.
Tant de bo torni a demostrar la superioritat dels darrers dies.
El Richie Richardson ha atrapat molt bé la pilota.
- Com va? - Fatal.
…de tothom.
El Geoff Marsh sap…
Molt ben tret.
Ei, la mama diu hola. Vol que passem una temporada amb ells.
Merda.
El Teddy menja cuixa de xai?
- De què coi parles? - Ben jugat. Són uns guerrers.
Un cop fantàstic.
Què has fet, avui?
Beneficència.
I acaba l'over. Surt després de…
Vols un te?
Hola, papa. Com va el llibre?
Bé, sí. Sí.
- Vols un te? - M'encantaria, però la llet és agra.
La fortuna ha somrigut a una família molt especial
dels suburbis del sud-oest de Brisbane.
Però la cervesa no.
La Tessa Huffman, mare soltera, necessitava 70.000 dòlars
per facilitar-li la vida a la seva filla, la Shelly, amb distròfia muscular.
Durant quatre anys,
l'escola portava recaptat un total de 15.000 dòlars.
Aquest matí hi ha hagut un miracle.
Soc aquí amb la Tessa i la Shelly amb aquesta història increïble.
Tessa, quan has vist els diners?
He sortit a buscar el diari i…
hi era allà, el paquet.
- No sabíem què era. - No pot ser.
Malparit de merda. Has donat els meus diners?
Hòstia puta. Què coi et passa, imbècil?
Hòstia, Gus!
Hòstia!
Hòstia puta! Càgon…
Nois.
- Nois. - Cabró!
Hòstia!
Ei! Pareu.
- Hòstia puta. - Pareu, va.
Ens has fotut.
Tu m'has fotut la meva catifa nova.
Nois, a veure si us calmeu.
Ostres.
Shelly, vols dir res a…?
Ens ficaries en molts problemes.
No m'hi podia arriscar.
Siguis qui siguis, t'estimo.
I tornem al plató.
Si aquesta història no us emociona, és que sou de gel.
- Adeu. - Hola. Courier-Mail.
Gràcies, li deixo el missatge.
- Vinc a veure el Brian Robertson. - Heu quedat?
- Li he escrit una carta. - Molt bé. T'ha dit res?
No.
Em dius per què el vols veure?
Vull ser becari.
Em sap greu. Els tenim triats fa tres mesos.
Torna l'any que ve.
- Però… - Què?
És que ho necessito de debò i…
Me'n recordo de tu. Ets el nen de l'embenat
que va fer que aquell home no esmicolés la porta.
Llavors?
Mira, no et puc fer entrar.
Però no et puc prohibir que rondis per l'aparcament a les 20:00.
Què passa a les 20:00?
És quan surt el director. No li diguis que t'ho he dit jo.
Courier-Mail. Amb quina secció vol parlar? Gràcies.
Una cosa més. On aparca?
- Vols ser periodista? - Ho intento.
Comença investigant quina plaça
porta el nom del director.
REPORTER POLÍTICA SÈNIOR APARCAMENT
Senyor Robertson?
Sí. Què?
Soc l'Eli Bell. Vull fer-li unes preguntes…
Deixa'm començar. D'on has tret aquesta corbata tan lletja?
L'ha triat el meu pare. Creu que valora l'amor pels mots.
Conec el teu pare?
Ho dubto molt.
Perquè ell no em coneix gens. Odio els mots. Són un malson.
- Jo li podria ser útil. - Com? No com a assessor de moda.
- Puc ser becari. - Potser l'any vinent.
- Els trien al novembre, però… - Què? Som al febrer.
Vens tres mesos tard o nou mesos aviat.
Tinc una història.
Que sigui ràpida.
Si no pots explicar-la en tres mots, no tenim titular.
"Disparen John Lennon."
"Iraq envaeix Iran."
"Ironia. Ha mort?"
- Doncs… - Això és un mot.
- Depèn de l'angle que… - Ho sento, nano. Torna al novembre.
Entra a l'andana u el tren a Caboolture,
sense parades entre Bowen Hills i Eagle Junction…
Caitlyn Spies?
Soc l'Eli Bell.
Sí, no t'havia reconegut.
Parlem un altre dia? Agafo aquest.
Tancant portes…
Sí, jo també.
- Vius a la línia de Caboolture? - A prop.
- Puc seure aquí? - Sí, és clar.
Què hi feies, al centre?
He parlat amb el teu cap per ser becari.
Saps que els trien al novembre, oi?
Això ha dit.
T'ha fet allò dels tres mots?
Doncs sí.
Li encanta fer això als principiants.
A la meva entrevista,
em va demanar que resumís el meu caràcter en tres mots.
Què li vas dir?
"Spies cava fons."
Per què?
Perquè necessito arribar al fons de tot.
Per què?
Doncs…
La meva mare va morir-se quan jo tenia vuit anys.
Suposo que això et deixa amb moltes preguntes.
"Què ha passat? Qui és el responsable?
Si Déu existeix, per què ella, amb tanta gent dolenta corrent pel món?"
Aquella vegada, al diari,
em volies parlar del teu padrastre, però vas sortir corrents.
La policia després repetia que era sota investigació.
Vas escriure-ho.
Policies que protegeixen criminals
que, a canvi, mantenen els camells a ratlla.
Tothom se'n beneficia.
Qui és el criminal que va matar el teu padrastre?
Escolta, la meva mare acaba de sortir de la presó
i li cal estabilitat i seguretat.
Ara no vull remoure la merda.
Crec que de vegades és bo remoure la merda.
No és el que he viscut.
De vegades és millor deixar-ho estar.
Si vols respostes, parla amb la Bich Dang.
Està força malament, però deu saber-ho tot sobre qualsevol crim.
Però potser millor no em mencionis.
Molt bé.
Eagle Junction. Els passatgers amb…
Jo baixo aquí.
…han de fer transbordament.
No vius a prop de Caboolture, oi?
A Darra.
Cap problema, faré transbordament a Northgate.
És clar.
Mira.
Un consell:
si vols treballar per al diari, tu escriu per al diari.
Troba alguna cosa tan trencadora que no la puguin rebutjar.
D'acord. Hi pensaré.
Benvolgut Alex: Espero que t'hagin atorgat la condicional.
No és fàcil començar a fer de periodista, però m'estan donant bons consells.
Bé, ara la mama vol que passem una setmana amb el Teddy i ella.
El papa diu que ho fem per ella.
Quant de temps, Gussie!
Hola. Com estàs, nano?
Eli.
Què us sembla? Eh? Va, passeu.
Porteu les bosses i us ensenyaré el jardí.
Us vull ensenyar una cosa. Us encantarà. Compte.
Ei, mama. Com estàs?
Porta't bé.
La sala d'estar.
Moltes pel·lis de kungfu. Eh, Gussie?
Hem pensat que dormiu aquí.
- Al matí hi entra una llum preciosa. - Sí.
Va, deixeu les bosses.
I tot això… era de la meva mare.
Ara deu valer una fortuna. És molt especial, sí.
Veniu, que us vull ensenyar una cosa fora.
Això és la dutxa. Us interessa.
Això és la cuina. No us interessa.
Som homes, oi?
I aquestes són les meves criatures.
Tenim l'Arc i allà hi ha la Fletxa.
Ho heu pescat? Com si…
Ei, com va? Què em dieu?
Doncs això. Vinga, veniu.
I què em dieu d'això?
És un Kenworth K100 clàssic.
Va, entreu.
Gussie, dona la volta. Compte amb la porta.
Pot estar una mica dura.
Què us sembla, nois?
Aire condicionat, comunicació per ràdio… Eli, puja i mira…
No, gràcies.
Com vulguis. Mira això.
Hola, Marlon.
Aquí Teddy Kallas. Hi ets?
Hi ha algú? Fitz? Em sent algú? Ei.
De vegades, quan no trobo ningú connectat, parlo amb el Lyle.
- En la meva imaginació. - I de què li parles?
De moments que vam viure plegats.
Quan érem nens.
El millor amic que he tingut.
Senyora Dang? Em dic Caitlyn Spies.
M'agradaria fer-li unes preguntes.
Va arribar a conèixer el Lyle Orlik?
Sé qui ets.
Ets la reportera del diari.
Aquí no estic segura.
Qui més sap que has vingut?
- Ningú. - Mentida.
Em volen matar.
- Qui la vol matar? - Tothom.
- No pot ser veritat. - Ho és!
Tinc massa informació.
Potser la podria compartir amb mi.
Sé què feu, els periodistes.
Us paguen per publicar una història
i un desgraciat pateix les conseqüències.
A tu què t'importa? Sou pitjors que els camells.
Només vull informació sobre el Lyle Orlik.
No n'has de saber res.
No diré res.
D'acord.
Bé…
Si canvia d'idees…
Si reps notícies meves, probablement ja m'hauré mort.
CINEMA ROXLEY
Què? Què us ha semblat Rain Man?
Està molt bé.
El teu germà pot fer floritures ridícules així amb la ment?
Si li ensenyo una pila d'escuradents,
me'n sabria dir la quantitat exacta?
No és autista, Teddy. No parla gaire i prou.
És el mateix, no?
És el primer de la classe i podria anar a la uni.
I a la uni no voldrien que digués alguna cosa cada tant?
De vegades parla, oi?
I per què amb mi no parla?
Ei, Gussie.
No hi dius res?
- Perquè creu que vas delatar el Lyle. - Eli!
No passa res. No sé què dius.
Què dius?
Que el vas entregar a l'Ivan Kroll per endur-te-la.
Eli, ja n'hi ha prou!
- No devies haver-ho dit, Eli. - Com saps que no és veritat?
Ja t'ho vaig explicar.
Entra i demana-li perdó.
No ho deia seriosament.
És clar que sí. L'has sentit tan bé com jo i com tothom.
Tot el coi de carrer l'ha sentit.
Això no em fa un delator. No vaig delatar el Lyle.
Mira'm. No vaig delatar el Lyle.
Ell tallava el material i òbviament algú va xerrar massa.
- És culpa meva, això? - Ja ho sé, li explicaré…
Que li ho explicaràs?
No accepto que ningú, a casa meva,
dels meus pares, m'acusi de collonades.
Que vaig delatar el meu millor amic? No tenen res més?
Jo també tinc una teoria: va ser el puto Pare Noel.
Bon dia, dormilega.
- On vas? - Surto.
Cuinaré cuixes de xai, que tant t'agraden. Si pots, torna abans de les 18:00.
Potser tens sort.
Bon dia.
Sopem o què?
Esperem-lo uns minuts més.
Si tens set, hi ha cervesa.
Saps quin és, el seu problema?
Que l'has malcriat.
Amb la colloneria de deixar que no parli, és boig com el seu pare.
Menja't el sopar.
Si pot contestar, per què no ho fa?
Si pots contestar, per què no contestes, Gus?
¿I com es pot voler viure amb el paio que va intentar matar-te
enfonsant el cotxe en una puta presa?
- Va ser un atac de pànic. No volia. - És un mentider dels collons.
I tu ets imbècil per creure'l.
- Teddy, ja n'hi ha prou. - No.
Sabeu què? Aneu tots a cagar.
Aquesta taula era de la meva mare, que era una dona amb valors.
Ja esteu aixecant-vos de la taula i anant-vos a prendre pel cul.
- Recolliu els plats. Ara parlaré… - No!
No! Deixa això!
No toquis res, hòstia. Seu.
Arc!
Fletxa! Veniu.
Sí, veniu.
Sí, foteu el camp. Foteu el camp ara mateix.
A aquesta taula hi menja la família. Sí.
Bon nano. Mira que bé.
Que bones, les cuixes de xai, oi? Sí, així.
Aquí dalt. Sí.
Però quin… Mira, Fletxa!
- Bon nano. Així, hi ha lloc per a tu. - Mama, marxem.
Bon gos.
Mama…
Ara hi ha algú aquí que sap on és i tanca la boca
i no mossega la mà que li dona menjar.
Així. Mengeu-ne més. Tot el que vulgueu.
- Mama. - Així. Que bo!
Què coi…?
Què coi fas?
Eren de la meva mare.
Frankie…
No…
No t'atreveixis.
- No! - No!
Para.
Amb ells! Que no es moguin!
Puta de merda.
Puta de…
Vine.
Ara veuràs…
Vine aquí.
Té.
Tens set, oi?
- Mama. - Mama!
Mama.
Recolliu les coses. Marxem.
Digui?
Papa, soc jo.
Estàs sobri?
La mama no té on anar. Puc portar-la a casa?
Quin problema té la casa del… Freddy? Com es diu? Teddy.
Acaba d'intentar matar-la i no té on anar.
- I la casa de transició? - Són unes monges jubilades.
Arribaria i se l'emportaria com si res.
Probablement la trobarà aquí també.
- No se t'ha acudit? - Però la protegirem nosaltres.
Papa?
És que el passat pesa molt.
Papa?
Sí. Ha dit que sí.
Hola.
Gràcies, Robert.
No, de res.
Nois.
És…
Aquesta pot ser la teva habitació quan l'arreglem.
Dormiré bé al sofà.
L'ordenarem igualment i així tindràs el teu espai.
D'acord.
- Perdó. - Perdó.
Tens un tall lleig al llavi.
Ja se n'anirà.
- L'agafo. - No, pot ser el Teddy.
No passa res.
Digui?
Que es posi ella.
- Qui és? - Li passes el coi de telèfon?
Porta.
Quina part no has entès?
- No penso tornar. - No, Frankie.
Si t'apropes a aquesta casa, et trencarem la cara.
- Compte… - Què?
No t'he sentit bé. Què em fareu exactament, Eli?
- Digues-li que trucarem a la policia. - La mama t'ha denunciat.
Mentida.
He sentit el que deia l'inútil del teu pare.
Jo també et sento!
Ho estic sentit tot, Teddy, que ho sàpigues.
T'acusa d'agressió.
Mentida podrida. Digues-li que vindré a endur-me-la.
Ves-te'n a la merda!
Portaré el coi de bat de beisbol, Eli.
No oblidis les pilotes. Tens una família sencera esperant-te.
Fitz, Marlon, Senyor Moter. Algú em sent?
No.
Aquí hi ha un bat. Molt bé.
Perfecte. Les trampes.
Entesos.
Podem posar-hi oli perquè rellisqui o una cosa així.
- Vaig pujant. - Molt bé.
Comencem per la resistència no violenta.
Si no funciona, estem preparats.
Mànec de destral.
Gràcies.
Qui és aquest?
Frankie!
Vens amb mi a casa! Surt ara mateix.
Ei! No tornaré amb tu, Teddy. Vas tenir el teu moment. S'ha acabat.
No! S'acabarà quan jo ho digui!
T'ha enviat a cagar!
Surt del jardí abans que truqui a la poli, petaner!
La senyoreta t'ha dit que marxis.
Ves-te'n a la merda.
Qui coi creus que ets?
Alex Bermuda, sergent d'armes dels Rebels.
Estàs bé, amic?
Et diré què faràs: emportar-te aquest munt de merda
- al forat d'on ha sortit. - Fet.
Quan es desperti, explica-li que no torni per aquí.
Que no somiï a tornar-hi mai més, m'entens?
- Sí senyor. - Som-hi.
Aixeca't.
Agafa'l del braç, va.
Va, amunt, tio. Anem-nos-en, vinga.
Marxem.
És el problema d'aquest país.
Es pensen que les coses només s'arreglen amb violència.
- Tu deus ser l'Eli. - Alex Bermuda.
Com va, nano?
Vols beure res?
- M'empassaria una tassa de te. - Poso l'aigua.
Passa.
Ida?
Quina habitació més maca.
- Aquestes deuen ser del Tytus. - Un home molt sensible.
Doncs sí. Et deixa triar a tu.
Un coixí o la xeringa.
Trio la xeringa.
- Com en els vells temps. - Res a veure.
Sense negoci.
Sense salut.
Sense fill.
Què em queda per lluitar?
El Tytus ja s'ho pensava, això.
La investigació que duu a terme és de bojos.
Ni idea. Tu i jo no som científics.
Ell tampoc.
Ja pots anar-te'n.
Em quedaré un moment.
Per si de cas.
Així.
Hi ha un missatge al contestador: "Fent neteja, com hem quedat."
Gràcies, Sophie.
Diu que, per coexistir econòmicament amb el nord-est d'Àsia,
hem d'abolir la protecció industrial d'aquí a una dècada.
Última hora: la Bich Dang, molt coneguda a Brisbane,
ha aparegut morta al llit de la residència,
aparentment per causes naturals.
Segons la policia, no hi ha res sospitós.
- Una altra. - Gràcies, senyora Bell.
Si tu o algú que coneguis ha patit violència domèstica,
hi ha recursos per situacions crítiques a: wannatalkaboutit.com
BASADA EN LA NOVEL·LA DE TRENT DALTON
Subtítols: Adán Cassan