- Va, una altra. - Gràcies, senyora Bell.
Per molt que, diguem-ne, als moters,
no us torna exactament bojos la idea de complir la llei.
Els Rebels tenen una tona de lleis. Ho sé bé: m'encarrego que es compleixin.
Han educat molt bé aquests dos joves.
Hem fet el que hem pogut amb ells.
Saben? Les cartes de l'Eli van ser el millor que em va passar allà dins.
Li era igual la meva mala reputació: no em jutjava.
En fi, nano, he vingut…
a donar-te això.
- De debò? - Sí, obre-ho.
Perdó per l'embolcall.
Embolicar no és punt fort dels moters.
A les cartes sempre deies que volies ser escriptor.
Això és per fer de periodista.
Vinga, treu-la de la caixa i prova-la.
Digues el que sigui.
Provant… Un, dos, tres.
Molt bé.
Provant… Un, dos, tres.
Perfecte. Seràs periodista d'aquí a res.
És el seu somni.
És difícil. S'ha de començar com a becari o escriure una autèntica exclusiva.
Jo en tinc una pila.
No em tancaran ara pel que ja he complert.
Què vols saber?
NOI TROBA FINAL
El problema de ser un criminal conegut és que no et deixen en pau.
Els polis volen controlar-ho tot, però s'estimen…
…un local al riu Condamine, a Warwick.
Els Bandidos de Sydney s'hi movien com si allò fos seu.
BICH DANG MORTA
Té, maca, per a tu.
SRA. SPIES: AQUESTS DOCUMENTS LI ARRIBEN PER VOLUNTAT DE LA BICH DANG
VANUATU. INTERNACIONAL
Sempre apareixen grups de fora que volen…
Soc a terra, amb sang i trossos de mobles pertot.
Miro d'aixecar-me quan un paio gras enorme em…
…dels nostres. L'agafo pel coll i dic: "Amb qui vas?"
UN TOC DEL VIETNAM A DARRA
BANC DE VANUATU EXTRACTE DE TRANSACCIONS
Em diu: "No vaig amb ningú. Soc l'amo del local
i no hi tornareu a entrar."
Digui?
Alex Bermuda?
Qui ho demana?
Soc el Brian Robertson, del Courier-Mail. Tinc al davant un nano, l'Eli Bell.
- Diu que li ha explicat la seva vida. - Jo ho faria, això.
Espero que ho publiqui tot sencer.
Ha vist com és de llarg? Es pensa que és el Tolstoi de Brisbane.
I com collons sap que no ho és?
Quins plans creus que té Bermuda ara que ha sortit de la presó?
Doncs el meu germà Gus vol que treballi amb ell a la beneficència.
- L'Alex té experiència com a recaptador. - No ho dubto, això.
Digues, quant vols rebre, per això?
No ho sé. Quant paguen normalment?
En realitat, el que vull és una feina.
Fent què?
Cròniques de successos.
Ja hi pots somiar. Ets a l'institut! Impossible.
Però valdries per escriure articles acolorits.
Acolorits?
Bàsicament, palla descriptiva que fem servir per omplir espai.
Anuncis de cases, la fira de Toowoomba, el premi a la millor àvia…
No tothom ho pot fer, però tu tens un do per això, creu-me.
D'acord.
Molt bé, li diré a la Shirley que t'assigni el sou base inicial.
Molt bé.
- Benvingut a l'equip. - Gràcies.
Atenció, tothom: aquest és l'Eli Bell.
Vol prendre-us la feina.
Fuig.
DIRECTOR
…amb això en portem 223.000, però encara ens falta molt.
Moltes gràcies per venir.
ROTARY CLUB D'OXLEY
Hola. Moltes gràcies. Un plaer.
Merda!
- Ai! - Estàs bé?
Sí, estic bé.
Ja està.
Prova-ho ara.
Molt bé. Hòstia!
En punt mort! Cagondena…
Prova-ho ara.
Visca!
- Escolteu! - Què?
- M'han donat la feina. - Què?
- Què us sembla? - Què t'havia dit?
Ja soc periodista.
Eli, estic molt orgullós de tu. És increïble.
- Ei, saps què? - Què?
Tinc la feina.
- Sí? Enhorabona. - Gràcies.
És periodista!
Per fi em podràs tornar els 50 dòlars.
- I si busques feina? - Estic arreglant el cotxe.
- Funciona? - Sí, el motor sembla que canti.
Està molt net!
Sí, una carrossa. Ah, ja ha arribat.
- Hi vaig. - Està bé.
- Ets un campió. - Gràcies, papa.
- Enhorabona. - Ei, tio!
El meu fill farà de periodista!
Aquí està.
ELS LLIBRES DEL BOB
El nostre home a l'Havana. L'has llegit?
Sí, quina pena donar-lo. El millor del Graham Greene.
- Jane Austen. - Sí.
- Torna a estar de moda. - Sí.
"El cavaller que no troba plaer en una bona novel·la
és intolerablement estúpid."
Me'ls enduc tots.
Vint dòlars pel lot?
Gràcies, nois. Molt bé.
Sembles content.
Sí, s'endú un munt de caixes i vol pagar-me
per portar la llibreria tres dies per setmana. Jo!
- Uau! - Sí.
I l'agorafòbia? Amb tots els clients…
Frankie, és una llibreria a Darra. Allò no serà ple de gom a gom.
Però, sí, així entraran alguns diners i…
Bé, sigui com sigui, estic en deute amb tu, Frankie.
I jo amb tu.
Ho has fet molt bé amb els nois mentre jo no hi era.
No exactament, però gràcies.
I moltes gràcies per no beure més des que he arribat.
Sé que et costa.
La veritat és que…
No ho trobo a faltar tant.
Crec que tenir-vos aquí, als nois i a tu,
em calma una mica.
Però no pateixis. Estaré bé sense vosaltres.
No estic desenvolupant cap dependència o res semblant, però és…
Però és agradable.
Quin dia, no? Quin dia!
Memorable.
UN PARADÍS PER A LA FAMÍLIA MODERNA
Bona feina amb allò del banc de Vanuatu,
però que no corri la veu, que les parets tenen orelles.
Caitlyn.
Eli? No fotis!
Vaig fer el que vas dir: un article que no pogués rebutjar.
Ostres! Enhorabona.
- Quin article? - "Alex Bermuda: vida criminal".
- Això era teu? - Sí.
Reescrit pel Dave Cullen, però basat en la meva entrevista.
Ja, típic. Espero que com a mínim et paguin com cal.
Tinc el sou base inicial.
Quant és?
No ho sé. No ho he preguntat.
Si és menys de 200 a la setmana, demana un augment.
Molt bé. Tot bé a Vanuatu?
- Qui ho ha dit, que hi he estat? - He sentit el Brian.
Molt bé, és ideal per anar-hi de vacances.
Ens veiem per aquí.
Què coi fas?
Intento posar-me en forma, saps?
- Ho fas per la mama? - No.
No ho sé, potser sí.
- El Lyle tenia molts músculs, oi? - Sí, havia fet de boxejador.
Les dones volen homes amb músculs.
No sé per què. Jo tinc els braços com fideus.
No crec que et deixés pels braços. Em sembla a mi.
Sí, tens raó.
He de compensar moltes altres coses.
- Vas plantar cara al Teddy, això compta. - No gaire.
Vas estar bé, papa. No et vas cagar com sempre.
M'agrada quan em dius "papa".
Ella creu que el Lyle és viu?
No, sap que no tornarà, papa.
Un dia molt bonic. Molt.
Sí, molt bon dia.
- Si estimes algú… - Sí.
…has de fer coses que no faries normalment.
- Com què? - Coses que et fan molta por.
Com anar al supermercat o…
- Ja. - …coses així.
Es nota que hi has pensat. T'agrada algú de la feina?
Hi ha algú.
Però ella és massa per a mi.
A veure, jo pensava el mateix abans de començar amb la teva mare,
però no ho saps si no ho intentes.
Ara, una història de campions d'aquí.
Us recordareu d'una jove anomenada Shelly Huffman
a qui li va canviar la vida una donació anònima de 50.000 dòlars.
Sembla que res no la pot aturar…
Eli! Robert! Parlen de la Shelly a la ràdio!
…que ja han recaptat més 200.000 dòlars a tot l'estat per a alumnes discapacitats.
Tots dos han estat inclosos a la llista dels Campions de Queensland
- per la seva aportació a la comunitat. - Mare meva!
El filantrop i amo…
- Mare meva! - …de Pròtesis Atlas, Tytus Broz…
Mare meva! El Gus serà Campió de Queensland!
- La cerimònia serà… - Silenci!
…a l'auditori de l'ajuntament de Brisbane.
Què? Hi ha una cerimònia?
El primer ministre Bob Hawke està rebent crítiques…
No hi ha discussió. Hi anem.
Si no hi ha prou entrades, tampoc cal que hi vagi.
- Vindràs, Robert. - Molt bé.
- I de què rius, tu? - De res.
Com és que no en sabia res?
És un titular de primera plana.
No ets un reporter, tu?
Molt bé. Dave Cullen, vull que investiguis
el cadàver sense cames d'Indooroopilly.
És la guerra de la droga o una altra cosa?
Caitlyn, continues amb la teva investigació especial?
Sí? Molt bé. Carl, treballaràs amb el Sam en el tema del National Party.
Com ho veig jo, hi ha dos punts de vista:
si Queensland se'n va a la merda
i com pensa treure'ns de la merda el Mike Ahern.
Què més tenim?
Algú vol escriure sobre la collonada dels Campions de Queensland?
- Doncs m'agr… - Tu no hi has de ser, aquí.
Com que premien el meu germà…
Què ha fet? Recórrer Cape York amb un pal pogo?
Amb una amiga seva, han recaptat un quart de milió per als discapacitats.
Molt bé.
- Ho vols escriure? - Sí.
Mira, escriu sobre tots.
Ens anirà bé per omplir espai abans i després de la cerimònia.
Vinga, ja pots començar.
Una mestressa de casa que ha fet la volta al món navegant
i un paio que ha escalat l'Everest sense un ull i sense dits del peu.
"El triomf de l'esperit", "Com som, els australians"… Així.
- Entrevisto el Tytus Broz? - Per què el vols entrevistar?
Com que presenta els premis, he pensat que…
Els presenta cada any.
La notícia seria que no els presentés, així que…
- Tanca la porta quan surtis. - Molt bé.
- Per què vols entrevistar el Tytus Broz? - Perquè presenta els premis.
Vols sortir a fer una pausa?
El Tytus Broz està ficat en històries tèrboles.
Això va començar quan em vas dir que visités la Bich Dang, saps?
Em va dir que la seva vida corria perill
i vaig pensar que estava paranoica i punt, però uns dies més tard era morta.
En teoria, per un altre ictus.
Després em va arribar això al diari.
- Què és? - De l'advocat de la Bich Dang.
Moviments de diners des d'un compte de Vanuatu.
El propietari secret del compte és el Tytus Broz.
La Bich Dang, la representant.
No sé qui és el destinatari. La pregunta és:
què fa el Tytus Broz amb una restauradora vietnamita?
El Tytus Broz contracta exdelinqüents, delinqüents en funcions i exaddictes
per treballar a la fàbrica.
Així hi va entrar el Lyle.
Pot ser que també venguessin heroïna amb la Bich Dang com el meu padrastre?
El filantrop més important de Brisbane controlaria un imperi de l'heroïna.
No es pot haver enriquit així?
Això dona molts més diners que els membres artificials.
Molt bé.
Saps el nom d'alguns delinqüents? A més del teu padrastre.
Teddy Kallas, un pocavergonya total.
Molt bé. Algú més?
Ivan Kroll.
Va ser qui em va tallar el dit.
I probablement qui li va amputar la cama al Lyle.
N'has parlat amb algú?
No.
NOM DE L'EMPRESA ALPACA GLAMOUR
DIRECTOR I. G. KROLL
COMISSARIA CENTRAL
Pagaments secrets del Tytus a empreses a Austràlia.
Volia parlar-te més que res d'aquesta.
Alpaca Glamour. Què fan? No m'ho diguis: pèl púbic postís.
L'empresa és de l'Ivan Kroll.
- El Tytus compra pèl d'alpaca? - Per mig milió de dòlars!
Fa moltes pròtesis.
No crec que faci pròtesis amb pèl, Tim.
Pregunta-li-ho.
M'interessaria més parlar amb l'Ivan Kroll.
- El coneixes? - De què vols que conegui aquest brètol?
No ho sé, creia que els coneixies a tots.
Un company m'ha dit que us va veure junts
a un sopar de la Bich Dang abans que patís l'ictus.
Potser hem xerrat. Saps que mai l'han condemnat per res?
I de què xerràveu?
Imagina-t'ho, Cait. Vas a una festa benèfica,
prens unes copes, hi ha un filantrop de renom
i un paio a qui li ha reconstruït la cara.
- Vau parlar d'alpaques? - Potser, no me'n recordo.
Ei, soc el Tim.
Em truques a l'altre telèfon?
Tinc novetats per a tu.
CONSTRUCCIONS LEARY
- Bon dia. El senyor Leary? - Sí.
Caitlyn Spies, del Courier-Mail.
Ves-te'n a cagar.
És fantàstic.
¿Em podria explicar millor
per què va enterrar l'ull de vidre en la neu?
De fet, em va caure de la butxaca a mitja pujada
i no em podia permetre perdre més dits buscant-lo, així que…
Ja ho entenc. Sí, queda clar.
Però crec que va ser quan baixava.
Puc tornar a trucar més tard?
- Sí, cap problema. - Gràcies.
Ei, com va?
Resumint: tenies raó.
El Tytus pagava regularment l'Ivan Kroll.
- També feia negocis amb el Raymond Leary. - Qui és el Raymond Leary?
Recordes el paio que quasi es trenca el cap amb la porta?
- Aparti's del vidre. - Deixeu-me entrar!
Sí.
Va fer unes obres per al Tytus.
No vol parlar amb mi, però pot ser que se'n recordi de tu.
Senyor Leary, soc l'Eli Bell.
Soc la Caitlyn Spies.
- Vaig dir que no parlaria amb ella. - El diari no va resoldre la reclamació.
Ni ho van intentar.
Hem reobert el cas.
El Tytus Broz li pagava des de l'exterior. Voldríem saber què feia per a ell.
No l'acusem de res, només volem entendre
per què Broz mantenia en secret el seu projecte.
Vaig fer fallida. La meva dona es va suïcidar per l'estrès.
Arriben quatre anys tard.
Mai és massa tard.
El meu amic Slim Halliday va estar-se 25 anys a la presó
per un crim que no havia comès.
Deia que pots passar anys pensant en el pitjor de la vida
o aprendre a connectar amb parts bones.
Només volem saber què va construir pel Tytus, senyor Leary.
Si us plau.
Aquest era el projecte inicial.
El seu arquitecte mèdic
va fer-hi molts canvis i em va culpar per la pífia.
Què és un arquitecte mèdic?
Un arquitecte per a hospitals i així. Un cabró irritable.
Res complia els estàndards, tot era importat.
Ves a saber d'on venia.
Què creus que construïa el Tytus?
Ni idea.
Àrea esterilitzada, magatzem químic, recerca…
Clarament no es tracta només de droga.
Leary estava nerviós només de parlar-hi. Tindrà por de l'Ivan Kroll?
Saps que talla gent amb motoserres?
Segur que vol que tothom s'ho pensi,
però aquesta gent que viu en la foscor
se sent segura quan ningú sap gaire sobre ells, saps?
Quan els seus crims es fan públics,
el seu poder s'esvaeix.
La policia deixa de protegir-los, els testimonis parlen…
Quan la llum del sol els toca, són només un munt de pols.
Tu i jo, plegats, som la llum del sol.
Un indret molt particular.
Vinc a dir-te que durant un temps haurem de deixar de veure'ns.
El nano a qui li vas refer la mà, l'Eli Bell, ara treballa al diari.
Han fet el seguiment d'unes transaccions
entre el Tytus Broz i tu
que us podrien perjudicar a tots dos.
El patró no ho aprovaria.
Llavors,
si ho ponderem,
potser ens aniria bé a tots que desapareguis del país una temporada.
Ja et vaig dir fa anys que ens ocupéssim d'aquella gentalla.
Massa tard.
Ivan, si fas alguna ximpleria, només servirà per atreure l'atenció.
Una cosa són camells i gentalla, però reporters de diari…
Segur que el patró vol que se'n deixi de parlar discretament.
Els vols a Europa estan força barats.
Potser seria un bon moment per connectar amb el teu arbre genealògic.
Connecta tu amb el teu coi d'arbre.
Has d'entendre que, si això es complica, serà difícil cobrir-te.
Volia aclarir-ho.
Aclaridíssim.
Perfecte.
- Gràcies per parlar-me clar, Tim. - De res.
T'ho agraeixo molt. Només he de fer neteja.
Ei, bonica!
Tan bonica! Hola.
Bona noia.
- Eli. - Hòstia! Ostres, Gus.
Perdona, m'he preocupat.
M'ha semblat veure l'Ivan Kroll rondant.
Per això he vingut a buscar-te. Estàs bé?
Ho estava fins que m'has espantat.
Anem-hi, d'acord?
Què et passa? Abans semblaves sempre l'home tranquil.
- Gus! - No ho sé.
He estat tenint pensaments negatius, com abans que el Teddy ataqués la mama.
Encara bo que em vas avisar.
Eli, no ho sabia.
Mira, no sé com t'ho imagines, però no soc un endeví.
M'arriben imatges desconnectades.
No voldràs que t'expliqui cada imatge que em ve al cap.
Si evita que ens apallissin, sí.
T'ho estic intentant explicar: no són idees senceres.
- Saps que sones com un boig? - Sí, però és curiós, oi?
Totes aquestes bogeries es fan realitat.
Sí?
Ei, perdona…
No puc dormir i el llum de la meva habitació no va.
He portat un llibre.
Sí, vine.
Gràcies.
Si vols, puc anar a dormir al sofà.
No, no cal.
Molt bé.
Hem de parlar de l'accident?
Podem no parlar-ne?
Molt bé.
M'estimo molt els nois. Em tiraria davant d'un autobús per ells,
si hagués de fer-ho.
Esperem que no calgui.
"NATURA MORTA"
Mama, no!
Sento despertar-la. Ha de signar aquí.
Sap que hi ha un timbre, oi? Ah, abans n'hi havia un.
D'acord.
- Bon dia. - Gràcies.
"Gala oficial dels premis dels Campions de Queensland."
- Tatxan! - El papa i tu heu…?
- No. - No he acabat la frase.
No l'acabis, perquè no.
I, si fos que sí, tampoc n'hauries de fer res.
- Bé, però compte quan obris la porta. - Eli, ja soc grandeta per obrir la porta.
- No l'has agafat tu també, oi? - El què?
Ja saps… l'agorafòbia.
- No, només em preocupo per tu. - D'acord.
Ai, Eli, ets molt maco, però sé cuidar de mi mateixa.
Té notícies a la línia u.
Gràcies, Sophie.
Volia dir-te que el nostre tema pendent ja és mort i enterrat.
Podem parlar de la periodista si…
No, és el nano.
El faré venir i esbrinaré què saben.
Què passa?
- El Tim Cotton ha desaparegut. - Merda. Vas parlar-hi sobre ja saps qui?
Sí. Va dir que no en sabia res, és clar.
- Em va semblar… - Eli, al meu despatx.
Fins ara.
Molt bons articles, continua així. "El meu any cap enrere" és fantàstic.
- Volies entrevistar el Tytus Broz, oi? - Sí?
Ha trucat inesperadament
i ens ha demanat que mencionem la seva empresa.
Has d'anar fins a Brookfield.
Jeff, el fotògraf, ha demanat un cotxe. Et recollirà fora a les 14:30.
- És la cerimònia dels Campions… - Això és al vespre.
- Hi ha temps. - No hi ha ningú altre?
Ha demanat personalment que hi vagis tu. Admira la teva feina.
Entrevistar algú com el Tytus Broz és un pas molt important.
Vols ser periodista o no?
- Sí. - Perfecte!
Agafa la llibreta i ves-hi! Tens cinc minuts.
El Tytus sospita de nosaltres. Vol veure'm a Brookfield.
Vinc amb tu. No hi vagis sense mi.
- Ei. - Puja.
Molt bé.
No venia el Jeff, el fotògraf?
- Ho superarà. - I el Brian?
Oblida-te'n.
El que has d'entendre sobre el Brian és que només li interessa una cosa.
Les exclusives. Porta-li'n una i et perdonarà el que sigui.
Em preocupa més continuar viu.
A mi també, Eli. Què som, nosaltres?
La llum. Portem la llum del sol.
Quina pinta faig?
La de la Caitlyn Spies amb gorro.
Si és tan perillós com ens pensem, anirà contra tu i jo i tothom que estimem.
No ens passem provocant-lo.
El senyor Broz els rebrà a la sala de lectura, per aquí.
Vindrà de seguida.
Qui ets? Gus?
Tinc una pregunta.
Tu ets jo?
A veure, tu què creus?
És una altra pregunta. Em calen respostes directes.
No hi ha respostes directes, Gus. Ja ho hauries de saber.
Tot depèn de tot. Fes-me una altra pregunta.
L'Eli…?
L'Eli es morirà?
Tots ens morirem, Gus. Només és qüestió de temps.
Però…
Gus, estàs bé?
- Sí. - Què t'ha passat?
M'ha agafat pànic.
No cal, és només una cerimònia amb premis.
No és això.
Estic molt preocupat per l'Eli.
Per què?
Tinc la sensació que corre perill,
que hauria de fer-hi alguna cosa.
D'acord.
- Vols saber què em sembla? - Sí, com sempre.
Em sembla que has estat sempre el seu àngel de la guarda,
com la meva mare és el meu.
Però no passa res si penses en tu, ni que sigui per una nit.
Sí.
Eli Bell?
Jo soc la fotògrafa.
Seu.
Ets el fillastre del Lyle Orlik.
El meu condol.
Una pena.
T'agrada?
- És extremadament detallat. - Perquè és un braç real.
Algú l'ha donat?
Algú mort, és clar.
El procés s'anomena "plastinació".
Els ossos i els músculs es transformen en plàstic.
Llavors no es podria implantar.
És clar que no, pesa massa.
Els braços electromecànics porten problemes.
Per desgràcia, no hi ha res com els reals.
- Li importa que enregistri? - Sí.
Va dir en un discurs que la seva filla va néixer sense braços
i per això va decidir dedicar la seva vida a…
membres de recanvi, pròtesis.
Va enfrontar-se a molts reptes.
Veig que has perdut un dit.
Un tall accidental.
Però no hi ha res totalment accidental…
Oi?
Puc veure'l?
Bona feina.
Vas demanar que te'l recosissin?
Van dir que es quedaria inert i inútil.
El mateix amb membres i cares.
Com mantenir tot mòbil i flexible fins que torni a sortir?
Està treballant-hi?
Vaig a veure si està bé.
Coi d'ocells. Bestioles sense cervell.
No aprenen mai dels seus errors.
Eli.
Un moment.
No és mort.
"El teu final és un malur blau mort."
És una cita?
Ho va dir el meu germà.
No era mort.
És qüestió de temps, suposo.
Podem fer un volt pel jardí?
No. Crec que teniu el que us cal
i jo m'he de preparar per als premis.
- Vaig a buscar les coses. - Bé.
Escolta'm bé, Eli Bell.
Sé exactament qui és ella
i sé qui ets tu.
I tu saps exactament qui soc jo.
Sophie! Acompanya'ls a la sortida.
I quan m'ha agafat la mà i ha dit "bona feina"?
Com si hagués reconegut l'obra de l'Ivan Kroll amb nota.
No t'empasses allò del "filantrop de Brisbane"?
Ja ho tens. És la teva exclusiva.
El Brian em matarà.
No, només cridarà i picarà a la taula. Li explicaré que és una exclusiva.
He d'anar als premis.
- Li ho he promès al meu germà. - Eli, concentra't.
Leary li va construir unes instal·lacions mèdiques,
potser pagades per l'heroïna,
i el Tytus no ens vol rondant per casa seva.
- No desperta el teu interès? - Prou per perdre la feina?
Quan es faci fosc i el Tytus marxi, saltem el mur i anem al búnquer.
Si no hi ha res, tornem a Brisbane.
Si el Brian parla d'acomiadar-te, diré que m'ha d'acomiadar a mi també.
Què hi dius?
Mitja hora per tancar l'edició!
On és la Caitlyn Spies i on collons és el dimoniet de l'Eli Bell?
Hòstia.
- Ei. - Què estic fent?
Porta, ja ho faig jo.
Ei, tranquil·litza't. Vas molt bé.
Molt bé.
T'agraeixo molt que vinguis.
Sé que les multituds no són exactament el que més t'agrada al món.
És el gran dia del Gussie i una mica també de l'Eli.
I també ho és per a tu i per a mi.
Lliurem els nostres nois al món.
Un és tot un periodista
i l'altre és un Campió de Queensland.
Podem estar-ne orgullosos, oi?
Ens hi hem sortit bé, Frankie.
Ja.
Sí.
Facilíssim.
Merda.
Estàs bé?
- Puc fer-te una pregunta? - És de feina?
És més aviat personal.
Molt bé.
Què opines de les relacions entre companys de feina?
Apa…
En un món ideal, si no fóssim companys, què hauria passat?
Ostres, Eli. No et rendeixes mai, oi?
És un tret propi d'un bon periodista. Segons el Brian Robertson.
Merda.
Ens ha vist?
Vinga, anem-hi.
- Ivan. - Digues, patró.
Vull que facis una cosa per mi.
El nostre jove amic i la periodista estan massa interessats
en el centre de recerca.
- Desfés-te d'ells. - Vaig cap allà.
Vinga.
És molt fort.
Això és cada vegada pitjor.
Està cultivant membres.
Com per subministrar peces soltes.
El coneixies?
És el meu padrastre.
Eli.
És el Lyle, hòstia!
Em sap greu.
Ei, no! Què fas?
- Per què te l'emportes? - És una prova.
D'acord.
Anem-hi.
Espera…
Emergències. Quina assistència li cal?
Em dic Caitlyn Spies. Soc en una mena de búnquer
a casa del Tytus Broz, a Brookfield. Vull informar d'un assassinat.
La seva vida corre perill immediat?
Merda.
Corre!
Eli!
Hòstia!
Merda.
Vinga, Eli! Corre. Estàs bé?
Hòstia!
Merda. L'hem mort?
No ho sé i m'és igual. Arrenca!
Ens segueix?
No ho sé.
Estem ben fotuts.
CAMPIONS DE QUEENSLAND 1989
Ja hi som.
Tot bé.
- Gussie, Shelly, esteu bé? - Ei.
- Hola. - Sí.
On és l'Eli?
Treballant en un reportatge a Brookfield.
A Brookfield?
No passa res, mama. Vindrà.
Miraré de trucar-li, d'acord?
El Gussie està bé?
No deu ser res. Ja el coneixeu. Nervis.
Això.
- Va, us ensenyo on seiem. - Sí, vinga. Vós primer, MacDuff.
Comandament manual: que passem!
- Perdó! - Deixin passar la Campiona.
En saps res?
Arribarà en qualsevol moment.
CAMPIONS DE QUEENSLAND 1989
Senyores i senyors, honorables convidats,
avui som aquí per celebrar els èxits
de sis persones molt especials de Queensland.
Donem-li una benvinguda com només ho sabem fer a Brisbane
a un home a qui no cal presentar:
Tytus Broz.
Gràcies, alcaldessa.
Vull que m'acompanyeu en un camí ple de descobertes.
Hi arribarem, d'acord? T'ho prometo.
Els implants biomecànics han tornat l'oïda a milers de pacients
i algun dia podrien funcionar amb la visió.
Però la barrera definitiva no és la tecnologia,
sinó els escrúpols humans.
Si aconseguim superar aquest obstacle final,
arribarem molt aviat al moment
en què qualsevol part del cos humà se substitueixi per components funcionals,
tant fabricats com cultivats.
El futur és més a prop del que ens imaginem.
Aneu més a fons,
atreviu-vos a trencar els tabús de la societat
i no deixeu mai que ningú s'interposi en els vostres somnis.
Aquest home és pervers!
No escolteu aquest malparit!
Li va tallar el cap al meu padrastre i el tenia en un pot per experimentar-hi.
- No sé de què parla. - És un assassí, hòstia!
- Seguretat, si us plau! - Mentider!
- Algú se'l pot emportar? - És boig!
Vingui, l'haurem d'interrogar.
Què diu, ara? No he fet res dolent.
És ell a qui s'han d'emportar.
Em sap molt de greu, senyores i senyors. Farem una pausa fins a resoldre això.
Perdó, mama. Havia de fer-ho així.
Quin caos.
L'Ivan Kroll és aquí. T'has d'endur la teva família.
Queda't amb ells, d'acord?
Fins ara.
Mama! Papa! Gus!
EH! No!
Eli!
Eli! Papa!
Robert!
No el deixis. Vaig amb l'Eli.
NO PASSEU
Estàs amb mi.
Ei, no te'n vagis.
- T'estimo. - Estàs amb mi.
Soc aquí.
Soc el Gus.
Vinga, no em deixis. No ens deixis.
Et prometo que no et moriràs.
No.
Eli.
No em deixis.
No et pots morir.
Vinga, no em deixis.
Promet-me que no et moriràs.
Caitlyn?
Hola.
Ets a l'hospital.
I el meu pare?
Ha sobreviscut?
Sí.
Acaben de marxar. Anem fent torns.
Què et sembla la meva família?
Maquíssima. Molt més normal del que m'esperava.
Hi estan treballant.
MAGNAT AMAGAVA SECRETS!: EXCLUSIVA! DE CAITLYN SPIES I ELI BELL
No ho he escrit jo.
No, però ho faràs.
És un avançament.
El Brian ja n'està negociant una sèrie de televisió.
Benvingut als successos, company.
- Vols seure? - Sí.
L'Slim Halliday em va dir una vegada que el temps pot ser el que vulguem.
Si volem accelerar-lo, l'enganyem perquè corri,
i podem alentir-lo concentrant-nos en el detall més petit.
És el que feia quan escrivia això.
Mi-te'l!
Mira com estàs assegut, nano!
Ens tenies una mica preocupats.
- Com tens el coll, papa? - El típic tall de la jugular, res.
Sembla molt pitjor del que és.
Vas rebre una punyalada per mi.
Bé, era al lloc equivocat en el moment adequat, oi?
L'autèntic heroi va ser el Gussie.
Em vas salvar.
I ara. Esteu bojos.
És curiós, oi?
Totes aquestes bogeries es fan realitat.
Vinga, nois.
Abraçada de grup.
- Tan macos! - Molt.
Ves amb compte. Encara em fa mal.
Perdona.
El Gus tenia raó. El meu final era un malur blau mort.
Però també va ser el començament. Per a tots nosaltres.
Una supernova explosiva d'històries que s'expandeixen sense fi.
Si hi torno a pensar, costa diferenciar què va ser real i què imaginació,
però l'essència és veritat.
Home troba rauxa.
Mama guanya vida.
Artista descobreix veu.
- Hora de sopar. - Som-hi.
Desfila, Shakespeare. Mira quina pinta.
Molt bé.
És la meva història.
Molt ja ho va predir el meu germà Gus
quan em va veure badallar molt sobre un fons estelat
i va dir que havia mossegat més del que podia mastegar.
O, com ho va dir llavors:
"Noi menja univers."
- Sí, per favor. - No et moguis.
BASADA EN LA NOVEL·LA DE TRENT DALTON
Subtítols: Adán Cassan