‫לייל?‬
‫איליי.‬
‫סליחה, חבר.‬
‫אני לא יכול להפסיק.‬
‫אני בשוונג.‬
‫למה אתה כאן? חשבתי שאתה מת.‬
‫תמיד אהיה חלק מחייך, חבר.‬
‫אני רק שומר על פרופיל נמוך לזמן מה.‬
‫כותב את הרומן שלי.‬
‫- איפה לייל? -‬
‫לייל?‬
‫לייל!‬
‫- ילד בולע יקום -‬
‫- פרק 6: ילד מחפש עבודה -‬
‫- טבע דומם עם קרפדת קנים -‬
‫ברמודה, מכתב.‬
‫אלכס היקר. אנחנו חברים לעט כבר ארבע שנים.‬
‫היו הרבה שינויים.‬
‫כמו שסלים האלידיי תמיד אמר,‬ ‫הזמן הוא התשובה לכל דבר.‬
‫תשחקי כבר.‬
‫זה היה הזמן ועוד שבץ‬ ‫שהכניסו את ביק דאנג למוסד סיעודי…‬
‫בסדר. תשחק.‬
‫…ואת בנה דארן לכלא.‬
‫- הקורייר-מייל‬ ‫ברון סמים נמצא אשם ברצח -‬
‫הזמן הביא לקווינסלנד בירה בחוזק בינוני,‬ ‫שאפשרה לאבא שלי קצת להתפכח.‬
‫הזמן הפך את גאס לקצת יותר דברן,‬ ‫אבל לא מספיק כדי שישימו לב אליו.‬
‫ולבסוף,‬
‫סוף כל סוף,‬
‫הזמן הוציא את אמא מהכלא.‬
‫אז הגיע הזמן להוציא את הכסף,‬ ‫ולקנות לאמא בית.‬
‫תעזור לי עם זה.‬
‫לכל הרוחות.‬
‫הנה זה.‬ ‫-בנים?‬
‫קדימה, מהר.‬
‫מכונת הכתיבה הישנה של אמא.‬
‫בוא נלך. קדימה.‬
‫בנים, מה אתם עושים שם למטה?‬ ‫-מצאתי את מכונת הכתיבה הישנה של אמא.‬
‫כן, מעולה. תזדרזו, תשטפו ידיים.‬ ‫ארוחת הערב מוכנה.‬
‫אני לא רוצה שהאוכל יתקרר. יש אפונה, גאסי.‬
‫אוקיי. תשים את זה בצד, חבר.‬ ‫בואו נאכל. קדימה.‬
‫תודה, אבא.‬ ‫-על לא דבר, חבר.‬
‫הוא אוהב אפונה, גאסי הזקן.‬ ‫יום גדול מחר, בחורים.‬
‫אתם תלכו לפגוש אותה בכלא או…?‬ ‫-לא, היא השתחררה היום.‬
‫אנחנו נוסעים למורנינגסייד.‬ ‫-מה יש במורנינגסייד?‬
‫זה בית שיקום שמנהלות נזירות.‬
‫בסדר. אתם צריכים כסף לאוטובוס?‬
‫לא, אנחנו בסדר.‬ ‫הרווחנו כמה מאות בניקוי שמשות רכב, אז…‬
‫אוקיי. טוב.‬ ‫-כן.‬
‫כמה מאות דולרים?‬ ‫לא תצטרכו הכול בשביל האוטובוס. תנו לי קצת.‬
‫תשכח מזה. יש לך כסף משלך.‬
‫ננסה שם?‬ ‫-כן.‬
‫- בית מרקחת ג'ואל'ס -‬
‫שלום.‬ ‫-היי.‬
‫אפשר את השוקולדים של "קווליטי סלקשן"?‬
‫תודה.‬ ‫-מה עשיתם?‬
‫שדדתם בנק?‬ ‫-האמת היא שאנחנו סוחרי סמים בדימוס.‬
‫אם תמשיך להסתרק,‬ ‫אתה תתקרח והיא לא תזהה אותך.‬
‫זה האוטובוס שלנו. היי!‬
‫אתה מתרגש?‬
‫כן. אני קצת לחוץ, למען האמת.‬
‫בגלל מה?‬
‫עבר הרבה זמן.‬ ‫סלים תמיד אמר שהכלא משנה אותך.‬
‫איך הוא זה משנה אותך? היא עדיין אמא שלנו.‬ ‫-אני יודע. פשוט, גם אנחנו השתנינו.‬
‫היא עדיין אוהבת אותנו.‬
‫אתה תהיה צייר, ואספת כסף לצדקה.‬
‫אני אהיה עיתונאי.‬
‫נקנה את בית החלומות,‬ ‫ונהיה שוב משפחה, זוכר?‬
‫מה?‬
‫שום דבר, זה רק…‬
‫אתה יכול פשוט להשתחרר קצת וליהנות?‬
‫כן.‬
‫תודה, חבר.‬
‫תודה.‬
‫זה הבית, לא?‬ ‫-לא, אני חושב שזה הבית שם.‬
‫לקטוף אחד מהפרחים האלה?‬
‫כן, למה לא?‬
‫כן?‬ ‫-היי, אני איליי, זה גאס.‬
‫באנו לראות את פרנסס בל.‬ ‫-כן! היא מצפה לכם.‬
‫פרחים, מה? ממש מקסים.‬
‫טוב, חבר'ה. הדלת הרביעית מימין.‬
‫יבוא.‬
‫וואו.‬
‫כל כך גדלתם.‬
‫היי, אמא.‬
‫חיבוק קבוצתי?‬
‫אמא, התגעגעתי אלייך.‬
‫זה היה נורא?‬
‫זה כל העניין בכלא.‬
‫אבל היו כמה זמנים טובים.‬
‫לעשות תעלולים על הסוהרים.‬
‫או כשכולנו עשינו סדר‬ ‫בחיים המחורבנים שלנו ביחד.‬
‫אבל רוצים לדעת מה היה החלק הכי טוב?‬
‫מה היה החלק הכי טוב?‬
‫כשהילד המשוגע הזה מדארה פרץ לכלא‬ ‫כדי לבקר את אמא שלו בחג מולד אחד.‬
‫הם עדיין מדברים על הילד הזה כל הזמן.‬
‫שאלה רצינית, אמא.‬
‫לאן תירצי לעבור כשתצאי מכאן?‬
‫האמת היא שיש לי רעיון.‬
‫יש לנו כמה רעיונות משלנו.‬
‫בואו נשמע. אתם קודם.‬
‫נניח…‬
‫שחסכנו מספיק‬
‫כדי לשלם מקדמה על בית בדה גאפ.‬
‫- קוטג' ויסטריה‬ ‫בדה גאפ -‬
‫דה גאפ?‬
‫מאיפה כבר יכולתם להשיג סכום כסף כזה גדול?‬
‫נניח שהשגנו.‬
‫חצר קדמית גדולה עם עצים,‬ ‫וחצר אחורית גדולה, ו…‬
‫תוכלי לשבת בחוץ לשתות קמפרי.‬
‫זה ממש מתוק מצידך, איליי, באמת.‬
‫קודם כול, אני לא שותה קמפרי יותר,‬
‫ושנית, יש לי רעיון טוב יותר,‬
‫והכול כבר סוכם.‬
‫מה סוכם?‬
‫אני עוברת לגור עם טדי קאלאס.‬
‫מה? למה?‬
‫למה?‬
‫אני לא…‬
‫אני לא יודעת, אני מניחה שהתאהבתי בו.‬
‫את יודעת שהוא הלשין על לייל, נכון?‬ ‫הוא הלשין עליו לאייבן.‬
‫דארן דאנג סיפר לך את זה?‬
‫כן, האמת שכן.‬ ‫-זה לא מה שקרה.‬
‫לטדי לא היה שום קשר לזה, וזו האמת.‬
‫טדי היה ממש טוב אליי‬
‫כל הזמן שהייתי בכלא.‬ ‫-יודעת מה? זין על טדי וזין על החרא הזה!‬
‫פאק.‬
‫תמורת 2,000 דולר,‬ ‫איזה פרי משמש לתיאור אסון מוחלט?‬
‫צורת אגס.‬
‫אגס. התשובה היא אגס.‬ ‫-נכון.‬
‫זה היה משחק צמוד.‬ ‫נצא להפסקה קצרה ומיד נשוב.‬
‫- זה רעיון גרוע! -‬
‫אסור לנו לגעת בכסף. הוא בשביל אמא.‬ ‫-היא לא רוצה אותו.‬
‫היא יכולה לקנות מכונית.‬ ‫-לטדי יש מכונית.‬
‫על מה תבזבז 50 אלף?‬ ‫-לא יודע. על דברים.‬
‫אתה לא חושב שמישהו ישים לב?‬ ‫אני לא מדבר רק על השוטרים.‬
‫הכסף הזה הוא צרות.‬
‫- מלון אקסצ'יינג' -‬
‫אתה הבן של לייל אורליק, נכון?‬
‫ויש לך גם הרבה כסף.‬
‫אני הבלש טים קוטון. הכיסא הזה תפוס?‬
‫כן, האמת שהוא תפוס.‬ ‫-אני לא אשאר הרבה.‬
‫רק רציתי לברך אותך.‬
‫על מה?‬
‫אמא שלך השתחררה מהכלא.‬
‫זה תמיד משמח לראות משפחה חוזרת לדרך הישר.‬
‫כל עוד הם יכולים להישאר עליה.‬
‫זו הסכנה הגדולה, נכון? עם משפחה כמו שלך?‬
‫לאחר שהתנסיתם בהנאות החיים בצד האפל…‬ ‫-אתה יודע זאת טוב יותר מכולם.‬
‫אני לא בטוח למה אתה מתכוון.‬ ‫-אני מתכוון שאתה חבר של אייבן קרול.‬
‫ראיתי אתכם במסיבה של טייטוס ברוז‬ ‫לפני כמה שנים.‬
‫אתה בטח יודע בדיוק מה קרה לאבי החורג.‬ ‫-בדיוק על זה אני מדבר.‬
‫הכישלון להשתחרר מהעבר.‬
‫הפלרטוט עם סכנה אמיתית.‬
‫תחושה של פגיעות.‬
‫תשכח מכל זה, חבר.‬
‫תשכח מזה. אתה תודה לי על זה.‬
‫ותשמור מרחק מהבקבוק.‬
‫לא הייתי רוצה שיקרה לך משהו בדרך הביתה.‬
‫אני בטוח שגם אמא שלך לא תרצה.‬
‫אחרי כל מה שהיא עברה.‬
‫קדימה, שלס.‬
‫הגיע הזמן לפיזיותרפיה.‬
‫אחרת איך תחלימי?‬
‫זה לא מה שקורה עם ניוון שרירים, אמא.‬
‫לעולם אל תאמרי נואש. קדימה, על הרגליים.‬
‫אני לא בת שלוש.‬
‫מוכנה?‬ ‫-כן.‬
‫אוקיי.‬
‫גאס אמר שהוא יבוא אחר הצהריים‬ ‫לצפות איתך בקריקט.‬
‫יופי פאקינג טופי.‬
‫שלי, אני יודעת שזה בכלל לא קל לך,‬
‫והמצב נראה די עגום,‬
‫אבל אם לא תעשי מאמץ למען עצמך,‬
‫אז תעשי את זה בשבילי, טוב?‬
‫אל תמנעי ממני את הזכות להיאחז בתקווה.‬
‫כי כרגע, זה כל מה שיש לי.‬
‫בסדר, אל תיסחפי כל כך, בחיי.‬
‫- למשפחת הופמן‬ ‫ממישהו שמאחל לכם רק טוב -‬
‫- מיסינג בין‬ ‫בית קפה -‬
‫טדי מציע לכולנו בית, איליי.‬
‫יש לדעתך אפשרות טובה יותר?‬
‫את יכולה לבוא לגור אצל אבא.‬
‫אתה יודע שזה בחיים לא יעבוד.‬
‫תודה.‬
‫רוברט הוא…‬
‫לרוברט יש בעיות,‬ ‫אבל ראית אותו כשהוא שיכור כלוט‬
‫וזה לא בית שאתה רוצה לגדול בו.‬
‫כבר גדלנו בבית הזה.‬
‫טדי אהב את לייל,‬ ‫והוא רק רוצה לעזור, איליי.‬
‫ואם אתה מחפש עבודה,‬ ‫יש מורה בקורס לפסיכולוגיה שלי‬
‫שיש לה אחיין שעובד ככתב מותר בקורייר-מייל.‬
‫"כתב זוטר."‬
‫נכון. היא אמרה‬ ‫שהם מחפשים לעתים קרובות מתלמדים,‬
‫ושאתה צריך לדבר עם העורך הראשי.‬
‫כתבתי את שמו.‬
‫למה שלא תתקשר אליו?‬ ‫-זה לא כל כך קל, אמא.‬
‫אוקיי, אז תלך לשם ותבקש לראות אותו.‬
‫אתה רק תצטרך שתי דקות איתו.‬
‫אני לא צריך עבודה, זה בסדר.‬ ‫-בחייך. כל אחד צריך עבודה, איליי.‬
‫אני צריכה ללכת עכשיו.‬
‫את רצינית? הוא כבר כאן?‬
‫בבקשה.‬
‫נוכל להיות שוב משפחה.‬
‫אתה יודע, זה יהיה כל כך נחמד.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫היי, בחור גדול. מזמן לא התראינו, הא?‬
‫כן, נכון.‬ ‫-סיפרתי עכשיו לאיליי על ההצעה שלך.‬
‫שהבנים יגורו איתנו.‬
‫בטח. כן. למה לא?‬
‫נוכל לפנות את החדר הנוסף, כן?‬ ‫להכניס לשם שתי מיטות בשבילכם.‬
‫חוץ מזה, כשאני לא אהיה שם,‬ ‫כל הבית יהיה רק בשבילכם ובשביל אמא. הא?‬
‫אתם תשגיחו עליה בשבילי, אה?‬
‫רק תחשוב על זה. קדימה, בואי נלך.‬
‫תחשוב על זה.‬
‫אוסטרליה נאבקת על התוצאה כאן,‬ ‫ביום המבחן האחרון הזה.‬
‫הנבחרת שואפת לחזור לדומיננטיות שהפגינה‬
‫במשחקים המרשימים ששיחקה בימים האחרונים.‬
‫תפיסה מצוינת של ריצ'י ריצ'רדסון.‬
‫מה מצבנו?‬ ‫-על הפנים.‬
‫…מכולם.‬
‫וג'ף מארש יודע…‬
‫זו הייתה חבטה חזקה.‬
‫היי, אמא מוסרת ד"ש.‬ ‫היא רוצה שנבוא לגור אצל טדי לכמה זמן.‬
‫פאק!‬
‫טדי אוכל שוקי טלה?‬
‫על מה לעזאזל אתה מדבר?‬ ‫-משחק יפה. החבר'ה שלנו נלחמים.‬
‫זו הייתה זריקה נפלאה.‬
‫אז מה עשית היום?‬
‫ענייני צדקה.‬
‫וזו המסירה האחרונה שלו. הוא סיים את ה…‬
‫רוצה ספל תה?‬
‫שלום, אבא. איך הספר שלך?‬
‫כן, טוב. כן.‬
‫רוצה ספל תה?‬ ‫-הייתי שמח לספל תה, איליי, אבל החלב חמוץ.‬
‫המזל ביקר היום אצל משפחה מיוחדת מאוד‬
‫בפרוורים הדרום-מערביים של בריסביין.‬
‫אבל הבירה לא חמוצה.‬
‫האם החד-הורית, טסה הופמן,‬ ‫קיוותה לגייס את 70,000 הדולרים הדרושים‬
‫כדי להקל על חיי בתה, שלי,‬ ‫שסובלת מניוון שרירים.‬
‫בארבע השנים האחרונות,‬
‫בית הספר גייס קצת יותר מ-15,000 דולר.‬
‫אבל הבוקר, התרחש נס בלתי צפוי.‬
‫אני כאן עם טסה ושלי הופמן‬ ‫שיש להן סיפור מדהים לספר.‬
‫טסה, איך גילית את הכסף?‬
‫הלכתי לדלת להביא את העיתון ו…‬
‫ושם היא הייתה, החבילה הזאת.‬
‫ולא ידענו מה יש בתוכה.‬ ‫-אתה לא?‬
‫חתיכת בן זונה. נתת את הכסף המזדיין שלי?‬
‫מה לעזאזל? מה הבעיה שלך, לעזאזל?‬
‫לעזאזל, גאס.‬
‫פאק!‬
‫לך תזדיין! חתיכת…‬
‫בנים.‬
‫בנים?‬ ‫-חתיכת חרא!‬
‫פאק!‬
‫וואו! תירגעו.‬
‫לכל הרוחות.‬ ‫-תירגעו.‬
‫הוא הרס אותנו.‬
‫אתה בהחלט הרסת את עור הכבש החדש שלי.‬
‫בנים, תיקחו את עצמכם בידיים.‬
‫אלוהים.‬
‫שלי, תרצי להעביר מסר…‬
‫אתה רק היית מכניס אותנו להמון צרות.‬
‫לא יכולתי לקחת את הסיכון הזה.‬
‫מי שלא תהיה, אני אוהבת אותך.‬
‫ובחזרה אליכם לאולפן.‬
‫אם הסיפור הזה לא מחמם את ליבכם,‬ ‫אני לא יודעת מה כן.‬
‫להתראות.‬ ‫-שלום, קורייר-מייל?‬
‫תודה שהתקשרת, אעביר את ההודעה.‬
‫באתי לפגוש את בריאן רוברטסון.‬ ‫-הוא מצפה לך?‬
‫כתבתי לו.‬
‫כן, אבל הוא ענה לך?‬
‫לא, הוא לא.‬
‫למה אתה רוצה להיפגש איתו?‬
‫באתי להגיש מועמדות לתפקיד מתלמד.‬
‫סליחה, מותק,‬ ‫ההרשמה נסגרה לפני שלושה חודשים.‬
‫תצטרך לחזור בשנה הבאה.‬
‫אבל…‬ ‫-מה?‬
‫העניין הוא שאני ממש צריך את זה, אז…‬
‫אני זוכרת אותך. אתה הילד ההוא עם התחבושת‬
‫שניסה למנוע מהבחור ההוא לרוץ לתוך הדלתות.‬
‫אז?‬
‫תראה, אין סיכוי שאתן לך להיכנס,‬
‫אבל אני לא יכולה למנוע ממך‬ ‫להסתובב בחניון בשעה שמונה הערב.‬
‫מה קורה בשמונה?‬
‫זו בדרך השעה שהבוס מסיים לעבוד,‬ ‫אבל אל תגיד לו שאמרתי לך.‬
‫קורייר-מייל.‬ ‫לאיזו מחלקה להעביר אתכם? תודה.‬
‫סליחה, רק עוד דבר אחד. איפה הוא חונה?‬
‫אתה מגיש מועמדות להיות עיתונאי?‬ ‫-באופן אידיאלי.‬
‫תוכל להתחיל בכך שתחקור‬ ‫על איזו חניה מופיע שמו של העורך.‬
‫- חניה שמורה לכתב הפוליטי בלבד -‬
‫מר רוברטסון?‬
‫כן, מה?‬
‫אני איליי בל. יש לי כמה שאלות אליך…‬ ‫-תרשה לי לשאול אותך קודם.‬
‫איפה השגת את העניבה האיומה הזו?‬
‫- מילים -‬
‫אבא שלי קנה לי אותה. הוא חשב‬ ‫שהיא תקסום לך בשל אהבתך למילים.‬
‫אני מכיר את אבא שלך?‬
‫לא נראה לי.‬
‫לא, כי ברור שהוא לא מכיר אותי.‬ ‫אני שונא מילים. מילים רודפות אותי בחלומות.‬
‫אז אולי אוכל לעזור לך?‬ ‫-במה? ברור שלא בענייני אופנה.‬
‫כאחד מהמתלמדים שלך, אולי.‬ ‫-אולי בשנה הבאה.‬
‫אתם לא מעסיקים עד נובמבר, אבל…‬ ‫-אבל מה? עכשיו פברואר.‬
‫אתה מאחר בשלושה חודשים‬ ‫או מקדים בתשעה חודשים.‬
‫יש לך סיפור בשבילך.‬
‫בסדר, תן לי אותו במהירות.‬
‫אם אתה לא יכול לספר‬ ‫את הסיפור שלך בשלוש מילים, אין לנו כותרת.‬
‫"ג'ון לנון נורה."‬
‫"עיראק פולשת לאיראן."‬
‫"האם האירוניה מתה?"‬
‫טוב…‬ ‫-זו אחת.‬
‫זה פשוט תלוי באיזו זווית…‬ ‫-מצטער, ילד. תחזור בנובמבר.‬
‫הרכבת ברציף מספר אחת היא הרכבת לקאבולצ'ר‬
‫שנוסעת ישירות מבוון הילס‬ ‫לאיגל ג'אנקשן, ול…‬
‫קייטלין ספייס?‬
‫אני איליי בל.‬
‫וואו, אני… לא זיהיתי אותך.‬
‫נוכל לדבר בפעם אחרת? זאת הרכבת שלי.‬
‫הדלתות נסגרות…‬
‫כן, גם שלי.‬
‫אתה נוסע ברכבת לקאבולצ'ר?‬ ‫-כן, לא רחוק.‬
‫אפשר לשבת?‬ ‫-כן, לך על זה.‬
‫אז מה עשית במרכז העיר?‬
‫נפגשתי עם הבוס שלך בנוגע להתלמדות.‬
‫אתה יודע שאתה לא יכול‬ ‫להגיש מועמדות עד נובמבר, נכון?‬
‫הוא אמר.‬
‫הוא עשה את מה שהוא תמיד עושה?‬ ‫עם שלוש המילים.‬
‫למען האמת, כן.‬
‫כן, הוא אוהב לעשות את זה לחדשים.‬
‫אני זוכרת שכשהגשתי מועמדות למשרה,‬
‫הוא ביקש ממני שלוש מילים‬ ‫שממצות את האופי שלי.‬
‫מה אמרת לו?‬
‫"ספייס חופרת עמוק."‬
‫כי?‬
‫כי תמיד הרגשתי‬ ‫שאני צריכה לרדת לשורש הדברים.‬
‫למה?‬
‫טוב…‬
‫אמא שלי מתה כשהייתי בת שמונה,‬
‫ואני מניחה שזה משאיר אותך עם הרבה שאלות.‬
‫מה קרה? מי היה אחראי?‬
‫אם יש אלוהים, למה היא, מבין כל האנשים,‬
‫כשיש כל כך הרבה מנוולים מרושעים‬ ‫שמסתובבים חופשי בעולם?‬
‫באותה פעם בעיתון,‬
‫התכוונת לספר לי על אביך החורג, אבל ברחת.‬
‫לאחר מכן, השוטרים כל הזמן אמרו‬ ‫שהכול נמצא עדיין בחקירה.‬
‫כתבת על זה פעם. על כך‬ ‫ששוטרים מסוימים מגינים על פושעים מסוימים,‬
‫והפושעים האלה מרסנים את סוחרי הסמים‬ ‫בשביל השוטרים. וכולם מתחלקים ברווחים.‬
‫מי הפושע שהרג את אביך החורג?‬
‫תראי, אמא שלי השתחררה עכשיו מהכלא,‬
‫והיא רק רוצה יציבות וביטחון כרגע.‬
‫אני ממש לא רוצה להציף את החרא הזה.‬
‫לפעמים אני חושבת שזה טוב להציף את החרא.‬
‫לא מניסיוני.‬
‫לפעמים, עדיף לשכוח מכל זה.‬
‫אם את רוצה תשובות, הייתי מדבר עם ביק דאנג.‬
‫היא די חולה,‬
‫אבל היא בטח יודעת איפה כל הגופות והכול.‬
‫אבל אולי עדיף שלא תזכירי את שמי.‬
‫אוקיי.‬
‫איגל ג'אנקשן. נוסעים לשורנקליף…‬
‫זו התחנה שלי.‬
‫…אנא החליפו רכבת כאן.‬
‫אתה ממש לא גר באזור קאבולצ'ר, נכון?‬
‫דארה.‬
‫זה בסדר, אני אסע עד לנורת'גייט ואחליף שם.‬
‫כן.‬
‫תראה.‬
‫יש לי עצה אחת בשבילך,‬ ‫אם אתה רוצה לכתוב לעיתון,‬
‫פשוט תכתוב לעיתון.‬
‫תמצא משהו כל כך מרעיש‬ ‫שהם יהיו משוגעים אם הם לא יפרסמו אותו.‬
‫אוקיי. אני אחשוב על זה.‬
‫אלכס היקר. אני מקווה‬ ‫שדיון השחרור על תנאי יעבור בהצלחה הפעם.‬
‫מתברר שזה לא קל להתחיל קריירה של עיתונאי,‬
‫אבל קיבלתי עצה טובה.‬
‫בכל אופן,‬ ‫אמא רוצה שנבוא לגור איתה ועם טדי לשבוע.‬
‫אבא חושב שעלינו לעשות זאת למענה.‬
‫מזמן לא התראינו, גאסי.‬
‫היי. מה שלומך, חבר?‬
‫איליי.‬
‫מה דעתכם? אה?‬
‫בואו תיכנסו.‬
‫תכניסו את התיקים,‬ ‫ואראה לכם את החצר האחורית.‬
‫יש משהו שאני רוצה להראות לכם.‬ ‫אתם תשתגעו על זה. זהירות. אוקיי.‬
‫היי, אמא. מה נשמע?‬
‫תהיה נחמד.‬
‫זה הסלון.‬
‫יש הרבה סרטי קונג פו. מה דעתך, גאסי?‬
‫חשבנו שזה יכול להיות החדר שלכם, בנים.‬
‫יש כאן אור מקסים בבוקר, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫קדימה. תניחו את התיקים. זה…‬
‫ואלה… היו של אמא שלי.‬
‫הן בטח שוות המון כסף עכשיו.‬ ‫כן, מיוחדות מאוד.‬
‫בסדר, בואו.‬ ‫אני רוצה להראות לכם משהו בחוץ. קדימה.‬
‫זאת המקלחת. אתם תצטרכו אותה.‬
‫זה המטבח. אנחנו לא נצטרך אותו.‬
‫נכון, בחורים?‬
‫ואלה התינוקות שלי.‬
‫יש לנו כאן את קשת ו… הנה היא, זאת חץ.‬
‫הבנתם? היי? כמו…‬
‫שלום, מה שלומכם? מה דעתכם?‬
‫הנה, אוקיי. בסדר, בואו מסביב.‬
‫ומה דעתכם על זה?‬
‫זאת קנוורת' קיי-100 קונבנציונלית.‬
‫בואו. אפשר לקפוץ פנימה.‬
‫גאסי, תלך מסביב. רק תיזהר עם הדלת.‬ ‫לפעמים היא לא נפתחת בקלות, טוב?‬
‫מה דעתכם, חבר'ה? אה?‬
‫יש לי מיזוג אוויר, מכשיר קשר אזרחי…‬ ‫איליי, קדימה. בוא תעיף…‬
‫לא, אני בסדר.‬
‫בסדר, איך שאתה רוצה. תראה את זה.‬
‫שלום לך, מרלון.‬
‫כאן טדי קאלאס. אתה שם?‬
‫מישהו? פיץ?‬
‫מישהו שומע? היי.‬
‫כשאני לא מוצא אף אחד במכשיר הקשר,‬
‫אני מדבר עם לייל, לפעמים.‬
‫כן. כאילו, בדמיון שלי.‬
‫על מה אתה מדבר איתו?‬
‫רק על הזמנים שלנו ביחד, אתם יודעים?‬
‫כשהיינו ילדים.‬
‫הוא החבר הכי טוב שהיה לי בחיים.‬
‫גברת דאנג? שמי קייטלין ספייס.‬
‫אפשר לשאול אותך כמה שאלות?‬
‫הכרת פעם מישהו בשם לייל אורליק?‬
‫אני מכירה אותך.‬
‫את העיתונאית מהעיתון הזה.‬
‫זה מסוכן בשבילי.‬
‫מי עוד יודע שאת כאן?‬
‫אף אחד.‬ ‫-בולשיט.‬
‫כולם מנסים להרוג אותי.‬
‫מי?‬
‫כולם.‬
‫אני בטוחה שזה לא נכון.‬ ‫-נכון!‬
‫אני יודעת יותר מדי עכשיו.‬
‫טוב, אולי תוכלי לחלוק את זה איתי.‬
‫אני יודעת איך עיתונאים עובדים.‬
‫משלמים לך על הסיפור‬
‫ואיזה טיפש מסכן, הוא סובל מההשלכות.‬
‫מה אכפת לך? את גרועה יותר מהסוחר סמים.‬
‫תראי, אני רק צריכה לדעת על לייל אורליק.‬
‫אתה לא צריכה לדעת כלום.‬
‫אני לא מדברת.‬
‫אוקיי.‬
‫בסדר, טוב…‬
‫אם תשני את דעתך.‬
‫אם תשמעי ממני, אני בטח כבר אהיה מתה.‬
‫- קולנוע רוקסלי -‬
‫אז? מה דעתכם על "איש הגשם"?‬
‫כן, זה היה טוב.‬
‫אחיך מסוגל לעשות דברים כאלה?‬ ‫הדברים הגאוניים הטיפשיים האלה?‬
‫כאילו, אם הייתי מראה לו כמה קיסמים,‬
‫הוא יוכל להגיד לי בדיוק כמה קיסמים אלה?‬
‫הוא לא אוטיסט, טדי. הוא פשוט לא מדבר הרבה.‬
‫זה אותו דבר, לא?‬
‫הוא קיבל ציונים מעולים,‬ ‫ויכול היה להתקבל לאוניברסיטה.‬
‫כן, אבל האנשים שם לא היו רוצים‬ ‫שהוא יגיד משהו מדי פעם?‬
‫הוא מדבר לפעמים, נכון?‬
‫אז למה הוא לא מדבר איתי?‬
‫רגע אחד, גאסי.‬
‫תרצה להגיב?‬
‫בטח בגלל שהוא חושב שהלשנת על לייל.‬ ‫-איליי!‬
‫זה בסדר. אני אפילו לא יודע על מה הוא מדבר.‬
‫אז על מה אתה מדבר?‬
‫הלשנת על האבא החורג שלנו לאייבן קרול‬ ‫כדי לשכב עם אמא.‬
‫איליי, זה מספיק!‬
‫באמת לא היית צריך להגיד את זה, איליי.‬
‫איך את יודעת שזה לא נכון?‬
‫כבר הסברתי לך את זה.‬
‫עכשיו תיכנס פנימה ותתנצל.‬
‫הוא לא התכוון לשום דבר בזה.‬
‫הוא כן! שמעת אותו.‬ ‫אני שמעתי אותו. כולם שמעו אותו.‬
‫כל מי שהיה ברחוב שמע אותו.‬
‫זה לא הופך אותי למלשן!‬ ‫בחיים לא הלשנתי על לייל.‬
‫תסתכלי עליי. בחיים לא הלשנתי על לייל.‬
‫הוא ערבב את הסחורה, ומישהו בטח לכלך עליו.‬
‫וזהו זה. אבל למה זאת אשמתי?‬ ‫-אני יודעת, אני אסביר…‬
‫את יודעת, את תסבירי לו?‬
‫אני לא אסכים שיהיו אנשים בבית הזה,‬
‫בבית של ההורים שלי, שמאשימים אותי בשקרים.‬
‫הלשנתי על החבר הכי טוב שלי?‬ ‫אנחנו לא מסוגלים ליותר מזה?‬
‫יש לי תיאוריה מזוינת, יש לי תיאוריה.‬
‫סנטה קלאוס עשה את זה.‬
‫בוקר טוב, ישנוני.‬
‫לאן אתה הולך?‬ ‫-החוצה.‬
‫אני אכין שוקי טלה לארוחת ערב.‬ ‫מה שאתה אוהב.‬
‫אם תוכל לחזור עד שש.‬
‫אם יהיה לך מזל.‬
‫בוקר טוב.‬
‫אז שנאכל?‬
‫רק תנו לו עוד כמה דקות.‬
‫יש בירה במקרר אם אתה צמא.‬
‫את יודעת מה הבעיה האמיתית שלו?‬
‫את פינקת אותו.‬
‫עם כל הבולשיט הזה של לא לדבר,‬ ‫הפכת אותו למשוגע כמו האבא הדפוק שלו.‬
‫תאכל את ארוחת הערב שלך, טדי.‬
‫אם הוא יכול לענות בעצמו,‬ ‫למה הוא לא עונה, פרנקי?‬
‫אם אתה יכול לענות בעצמך,‬ ‫למה אתה לא עונה, גאס?‬
‫ומי ירצה לגור עם הבחור שניסה להרוג אתכם‬
‫בנהיגה לתוך סכר מזוין?‬
‫לאבא היה התקף חרדה.‬
‫הוא לא ידע מה הוא עושה.‬ ‫-היי, איליי, הוא שקרן מזוין.‬
‫ואתה אידיוט שאתה מאמין לו.‬
‫טדי, זה מספיק.‬ ‫-בעצם, לא.‬
‫אתם יודעים מה? לכו תזדיינו כולכם.‬
‫זה היה השולחן של אמא שלי,‬ ‫והיו לה הסטנדרטים שלה.‬
‫אז אתם יכולים לעזוב את השולחן שלי,‬ ‫ואתם יכולים לעוף מפה, כולכם.‬
‫בנים, קחו את הצלחות שלכם, אנחנו נסיים…‬ ‫-לא!‬
‫לא! עזוב את זה.‬
‫שלא תעז לגעת בזה. שב.‬
‫קשת!‬
‫חץ! בואו.‬
‫כן, קדימה, בואו.‬
‫קדימה. תתחפפו מכאן! תסתלקו מכאן ברגע זה.‬
‫רק המשפחה אוכלת ליד השולחן הזה. קדימה.‬
‫ילד טוב. היי. תראה את זה.‬
‫שוקי טלה טעימים, מה? כן, זהו זה.‬
‫כאן למעלה. כן.‬
‫זה טוב… קדימה, חץ, תראי את זה.‬
‫ילד טוב. כן. תאכלו הכול.‬ ‫-אמא, אנחנו צריכים ללכת.‬
‫כלב טוב.‬
‫אמא…‬
‫טוב שיש מישהו שיודע את מקומו,‬ ‫ושסותם את הפה שלו,‬
‫ולא נושך את היד שמאכילה אותו.‬
‫זהו זה. קדימה, יש עוד הרבה. תבלעו הכול.‬
‫אמא?‬ ‫-טוב מאוד. טעים.‬
‫מה לעזא…‬
‫מה זה היה לעזאזל?‬
‫הן היו של אמא שלי.‬
‫פרנקי.‬
‫שלא…‬
‫שלא תעזי.‬
‫לא!‬ ‫-לא!‬
‫תפסיק.‬
‫תפסו אותם! תחזיקו אותם שם!‬
‫כלבה מזדיינת.‬
‫פאקינג…‬
‫בואי.‬
‫טוב, עכשיו את…‬
‫בסדר, קדימה.‬
‫בואי כבר.‬
‫צמאה, הא?‬
‫אמא.‬ ‫-אמא!‬
‫אמא.‬
‫קחו את הדברים שלכם. אנחנו מסתלקים מכאן.‬
‫הלו.‬
‫אבא, זה אני.‬
‫אתה פיכח?‬
‫אמא צריכה מקום לגור.‬ ‫אפשר להביא אותה הביתה?‬
‫מה לא בסדר עם הבית של פרדי…‬ ‫איך קוראים לו, טדי?‬
‫הוא ניסה עכשיו להרוג אותה,‬ ‫ואין לה לאן ללכת.‬
‫מה עם בית השיקום שלה?‬ ‫-זאת חבורת נזירות בגמלאות.‬
‫הוא ילך לשם ויגרור אותה בחזרה לבית שלו.‬
‫כן. טוב, הוא בטח ימצא אותה כאן.‬
‫חשבת על זה?‬ ‫-אבל אנחנו נהיה שם ונשמור עליה.‬
‫אבא?‬
‫כן, יש שם הרבה היסטוריה, חבר.‬
‫אבא?‬
‫הוא אמר "כן".‬
‫שלום.‬
‫תודה, רוברט.‬
‫כן, בסדר.‬
‫בנים.‬
‫זה… פשוט…‬
‫זה יוכל… להיות החדר שלך אחרי שנסדר כאן.‬
‫אני אהיה בסדר על הספה.‬
‫טוב, אנחנו נסדר כאן,‬ ‫ואז יהיה לך מקום משלך.‬
‫בסדר.‬
‫סליחה.‬ ‫-סליחה.‬
‫יש לך חתך רציני על השפה.‬
‫הוא יחלים.‬
‫אני אענה.‬ ‫-לא, אל תענה. אולי זה טדי.‬
‫זה בסדר.‬
‫הלו?‬
‫תן לי את אמא שלך.‬
‫מי זה?‬ ‫-אתה מוכן להעביר את הטלפון לאמא שלך?‬
‫תן לי.‬
‫איזה חלק מזה אתה לא מבין?‬
‫אני לא חוזרת.‬ ‫-לא, פרנקי…‬
‫אם תתקרב לבית הזה, נרסק לך את הפרצוף.‬
‫איליי…‬ ‫-סליחה?‬
‫לא ממש הבנתי את זה.‬ ‫מה אתה בדיוק תעשה, איליי?‬
‫רק תגיד לו שנתקשר למשטרה.‬ ‫-אמא כבר התלוננה עליך במשטרה.‬
‫היא לא.‬
‫שמעתי עכשיו את האבא האפס שלך אומר את זה.‬
‫היי, אני שומע את זה.‬
‫אני שומע הכול, טדי, רק שתדע.‬
‫והיא מאשימה אותך בתקיפה.‬
‫זה בולשיט, איליי.‬ ‫פשוט תגיד לה שאני בא לקחת אותה.‬
‫לך תזדיין, בסדר?‬
‫אני מביא את מחבט הבייסבול שלי, איליי.‬
‫אז תביא כדורים והכול, טדי,‬ ‫כי יש כאן משפחה שלמה שמחכה לך.‬
‫פיץ, מרלון. בייקר-מן. מישהו שומע?‬
‫לא.‬
‫הנה מחבט. בסדר.‬
‫די טוב. מלכודות העכברושים.‬
‫לקחתי.‬
‫נשפוך שמן על הרצפה או משהו, אני לא יודע.‬
‫אני עולה למעלה, טוב?‬ ‫-בסדר, לך על זה.‬
‫אז נתחיל בהתנגדות לא אלימה.‬
‫אם זה ייכשל, אנחנו מוכנים.‬
‫ידית גרזן.‬
‫תודה.‬
‫מי זה?‬
‫פרנקי!‬
‫באתי לקחת אותך הביתה!‬ ‫תוציאי את התחת שלך לכאן.‬
‫היי! אני לא חוזרת אליך, טדי.‬ ‫הייתה לך הזדמנות, ואנחנו גמרנו עכשיו.‬
‫לא, אנחנו נגמור כשאני אומר שגמרנו!‬
‫היא אמרה לך ללכת להזדיין!‬
‫אז תסתלק מהחצר שלי לפני שאקרא למשטרה,‬ ‫כלב רחוב שכמותך.‬
‫אני חושב שהגברת אמרה לך לצאת מהחצר שלה.‬
‫לך תזדיין.‬
‫מי אתה חושב שאתה, לעזאזל?‬
‫אלכס ברמודה, סמל משמעת בכנופיית המורדים.‬ ‫איך אתה מרגיש, חבר? אתה בסדר?‬
‫עכשיו תקשיבו,‬ ‫אתם תיקחו את שק החרא העלוב הזה‬
‫בחזרה לחור שהוא זחל ממנו.‬ ‫-כן.‬
‫וכשהוא יתעורר, אתם תגידו לו שהוא סיים כאן,‬
‫ושהוא בחיים לא יחזור לכאן שוב, הבנתם?‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-בוא נלך.‬
‫תתעורר. תפוס את הזרוע שלו. תזדרז.‬
‫קדימה, קום. נו כבר. בוא נלך, חבר.‬ ‫בוא נסתלק מכאן.‬
‫אתם מבינים, זו הבעיה במדינה הזאת.‬
‫הם חושבים שהדרך היחידה לפתור בעיות‬ ‫היא באמצעות אלימות.‬
‫אתה בטח איליי.‬ ‫-אתה אלכס ברמודה.‬
‫מה שלומך, חבר?‬
‫אפשר להציע לך משהו?‬
‫אני מוכן להרוג בשביל ספל תה.‬ ‫-אני אלך להרתיח מים.‬
‫בוא.‬
‫איידה?‬
‫נתנו לך חדר נחמד.‬
‫אני מניח שהפרחים מטייטוס.‬ ‫-איש מתחשב מאוד.‬
‫נכון. הוא אמר להציע לך בחירה.‬
‫הכרית או המזרק.‬
‫אני אקח את המזרק.‬
‫ממש כמו פעם.‬
‫זה בכלל לא כמו פעם.‬
‫אין עסק.‬
‫אין בריאות.‬
‫אין בן.‬
‫על מה נשאר להילחם?‬
‫טייטוס חשב שככה תראי זאת.‬
‫אתה יודע, זה מטורף, המחקר שהוא עושה.‬
‫אין לי מושג. אנחנו לא מדענים.‬
‫גם הוא לא.‬
‫אתה יכול ללכת עכשיו.‬
‫אני אשאר לרגע.‬
‫רק ליתר ביטחון.‬
‫זהו זה.‬
‫הייתה הודעה במשיבון שלך.‬ ‫"עשיתי סדר, כפי שסיכמנו."‬
‫תודה, סופי.‬
‫לדבריו, לטובת הדו-קיום הכלכלי שלנו‬ ‫עם צפון מזרח אסיה,‬
‫יש לבטל את ההגנה על התעשייה בעשור הבא.‬
‫ולידיעה שהגיעה עתה, ביק דאנג,‬ ‫אחת הדמויות הססגוניות של בריסביין,‬
‫נמצאה מתה במוסד הסיעודי‬ ‫שהייתה מאושפזת בו בברונסוויק,‬
‫ככל הנראה בנסיבות טבעיות.‬
‫המשטרה אומרת שאין נסיבות מעוררות חשד.‬
‫תתכבד בעוד אחד.‬
‫תודה, גברת בל.‬
‫- אם אתם או אדם שאתם מכירים‬ ‫חוויתם אלימות מינית וזקוקים לסיוע, -‬
‫- בקרו באתר: wannatalkaboutit.com -‬
‫- מבוב על הספר מאת טרנט דלטון -‬
‫תרגום כתוביות: שלמה ליברמן‬