- Mai servește-te! - Mersi, dnă Bell!
Totuși, tu și amicii tăi motocicliști…
Voi nu sunteți genul care respectă legea.
Rebels au o grămadă de legi. Știu asta fiindcă eu le impun.
- Ați crescut doi băieți de nota zece. - Da, ne-am străduit.
Să știți că scrisorile de la Eli mi-au făcut sentința mai ușoară.
Nu i-a păsat de reputația mea, nu m-a judecat.
În fine. Am venit în vizită…
pentru asta.
- Serios? - Da, deschide-l!
Scuze pentru ambalaj! Motocicliștii nu le au cu împachetatul.
Mi-ai tot spus că vrei să devii scriitor. E pentru reportajele tale.
Hai! Pornește-l! Testează-l!
Înregistrează ceva!
Probă, probă, doi, zece.
Da.
Probă, probă, doi, zece.
Așa! O să devii reporter cât ai zice pește.
Da, ăsta e visul lui.
Nu e ușor. Trebuie să intri la stagiatură sau să scrii un reportaj senzațional.
Păi am eu subiecte grămadă.
Mi-am ispășit deja pedeapsa, sunt de neatins.
Ce vrei să știi?
BĂIATUL ÎNGHITE UNIVERSUL
BĂIATUL GĂSEȘTE SFÂRȘITUL
Când ești un infractor notoriu, nimeni nu te lasă în pace.
Polițiștii vor să caute singuri, dar preferă…
Un bar pe mal, în Warwick.
Acolo era plin de Bandidos din Sydney, care făceau pe șefii.
BICH DANG, DECEDATĂ
Poftim! Asta e pentru tine.
AM ANEXAT DOCUMENTELE CONFORM INSTRUCȚIUNILOR LUI BICH DANG.
VANUATU - INTERNAȚIONAL
Mereu e o bandă de peste hotare, dar dacă ne provoacă…
Eram pe jos, însângerat, sub bucăți de mobilă.
Am încercat să mă ridic, dar un grăsan…
L-am prins de gât și l-am întrebat în ce tabără e.
AROMELE VIETNAMULUI ÎN DARRA
BANCA VANUATU - EXTRAS DE CONT
A zis: „În nicio tabără. Sunt patronul. Aveți toți interdicție pe viață.”
Ce e?
Alex Bermuda?
- Cine întreabă? - Brian Robertson, Courier-Mail.
Am un puști în fața mea, Eli Bell. A spus că i-ai zis povestea vieții tale.
Da, sună a ceva ce aș face eu. Așa că ai face bine să o tipărești!
Ai văzut cât de lungă e? Ăsta se crede Tolstoi de Brisbane.
De unde știi că nu e?
Acum că e om liber, ce planuri crezi că are dl Bermuda?
Ei bine, fratele meu, Gus, vrea să-l implice în proiecte umanitare.
Alex știe să colecteze bani.
Sunt convins de asta.
Bine. Cât vrei pentru articol?
Nu știu. Cât plătiți de obicei?
- De fapt, eu vreau un post. - Ce post?
Asistent, la anchete.
S-o crezi tu! Ai terminat școala? N-ai nicio șansă.
Dar poți scrie articole de atmosferă.
Adică?
Descrieri pe care le tipărim ca să umplem spațiul.
Rateuri din imobiliare, târguri de flori, care-i cea mai bună bunică.
Nu oricine poate să o facă, dar tu ai talent.
- Accept. - Bine.
Îi spun lui Shirley să-ți dea salariul de început.
- Bine. - Bun-venit în echipă!
Mersi!
Atenție! El e Eli Bell. Vrea să vă fure posturile.
Valea!
Am strâns 223,000 până acum, dar încă nu ne-am atins obiectivul.
Mulțumim că ați venit!
CLUBUL ROTARY INTERNAȚIONAL CLUBUL ROTARY OXLEY
Bună! Mulțumesc mult! Încântată de cunoștință!
Băga-mi-aș!
- Ai pățit ceva? - Nu, sunt bine.
Bine.
Dă-i o cheie! Da, bine. Futu-i!
Bag-o în neutru, bine? Mama mă-sii! Dă-i cheie!
Așa!
- Ghiciți! - Ce?
- M-am angajat. - Ce?
- Tare, nu? - Așa-i că am avut dreptate?
Sunt jurnalist cu acte în regulă.
Sunt foarte mândru de tine. E fantastic!
- Ghici! - Ce?
M-am angajat!
- Serios? Bravo! - Mersi!
E jurnalist! Măi să fie! E timpul să-mi dai ăia 50 de dolari.
- Caută-ți de lucru! - Repar mașina!
- A pornit? - Da, toarce și ea cum poate.
- Ce curată e! - Da, merge ca unsă.
- Pe mine mă caută! Plec. - Bine.
- Ești un campion. - Mersi, tată!
- Felicitări! - Bună, amice!
Fiul meu scrie la ziar.
Așa!
LIBRĂRIA LUI BOB
- Omul nostru din Havana. Ai citit-o? - Da, păcat că o dau. E preferata mea.
- Jane Austen. E iar în vogă. - Da.
„Un domn care nu savurează un roman bun e insuportabil de prost.”
Le iau pe toate.
Douăzeci de dolari?
Mersi, băieți! Mulțumesc! Da.
- Pari fericit. - A luat o grămadă de cutii.
Mi-a propus să lucrez în magazin trei zile pe săptămână. Mie!
- Da. - Și agorafobia? O să fie plin de clienți.
Frankie, e o librărie din Darra. Nu o să dea năvală cete de oameni.
Dar o să aduc niște bani în casă și… Da.
Oricum… cred că ți-s dator.
Și eu ți-s datoare.
Cât am fost închisă, ai fost un tată bun pentru băieți.
Nu prea, dar mersi!
Apreciez că nu mai bei de când stau aici.
Știu că te străduiești.
Da, adevărul e…
că nu prea îmi lipsește sticla.
Faptul că tu și băieții sunteți aici…
mă liniștește puțin.
Dar nu-ți face griji! Mă descurc și fără voi.
Nu devin codependent sau ceva de genul ăla…
Dar e plăcut. Ce zi bună, nu? Excelentă! Genială!
STAȚIUNE PENTRU FAMILII MODERNE
Felicitări pentru datele băncii din Vanuatu!
Dar să știi că e secret, iar pereții ăștia au urechi.
Caitlyn!
Eli? Cum naiba?
Ți-am urmat sfatul despre articolul de nerefuzat.
Ireal! Bate palma!
- Ce titlu? - „Alex Bermuda, o viață ilegală.”
- Tu l-ai scris? - Da.
Dave Cullen l-a rescris, dar a fost bazat pe interviul meu.
Da, tipic. Sper că măcar te plătesc ca lumea.
Îmi dau salariul de început.
- Ce sumă? - Nu știu. Nu am întrebat.
Să nu accepți mai puțin de 200 pe săptămână!
Bine. Cum a fost în Vanuatu?
- Cine a zis că am fost acolo? - L-am auzit pe Brian.
A fost frumos. Un loc bun pentru concediu.
Ne mai vedem!
Ce Dumnezeu faci?
Vreau să fiu și eu în formă.
- O faci pentru mama? - Nu.
Nu știu, posibil.
- Lyle avea mușchi, așa-i? - Da, a fost boxer.
Da, iar femeilor le plac brațele musculoase.
Nu știu de ce. Eu nu am cine știe ce brațe.
Ascultă! Nu cred că de-aia te-a părăsit mama. Zic și eu.
Ai dreptate. Am multe de remediat față de ea.
Dar ai apărat-o de Teddy.
- Nu prea. - Ba da, tată. Nu te-ai panicat.
Îmi place să aud „tată”.
Oare mai crede că Lyle trăiește?
Nu, știe că nu se mai întoarce, tată.
- Ce zi frumoasă! Da. - Da, e chiar plăcut.
- Când iubești… - Da.
…faci chestii pe care nu le faci de obicei.
- Cum ar fi? - Chestii care te sperie.
Ca mersul la supermarket sau…
- Da. - Sau altele.
E clar că te-ai gândit mult la asta. Ai pus ochii pe vreo colegă de la birou?
Da, ar fi cineva.
Dar nu e de nasul meu.
Da, așa am crezut și eu când am cunoscut-o pe mama ta,
dar știi sigur numai după ce întrebi.
O poveste despre eroi locali.
Poate o țineți minte pe tânăra Shelly Huffman,
a cărei viață s-a schimbat după o donație de 50,000 de dolari.
Nimic nu o oprește pe tânără…
Eli? Robert? Se spune de Shelly la radio.
Au strâns peste 200,000 de dolari pentru elevii cu dizabilități din țară.
Perechea a fost inclusă pe lista Campionilor Queensland.
- Doamne! - Pentru serviciu în folosul comunității.
- Filantropul și afaceristul, Tytus Broz… - Doamne!
Doamne! Gus o să fie un Campion Queensland!
- Decernarea… - Liniște!
Ceremonia se ține în sala de concerte a primăriei.
Ce? Este și ceremonie?
Premierul Bob Hawke încă e criticat la zile după..
Bine, e clar. Mergem, fără discuții.
Dacă nu sunt destule bilete, eu pot să mă retrag.
- Vii și gata, Robert! - Bine.
- De ce rânjești? - Fără motiv.
De ce nu știam de treaba asta? Sunt știri demne de prima pagină.
Parcă erai reporter de știri, nu?
Bine. Dave Cullen, tu investighezi cadavrul fără picioare din Indooroopilly.
E sau nu e victima războiului narcoticelor?
Caitlyn, încă lucrezi la cazul special?
Da? Bine. Carl, faci echipă cu Sam la reportajul despre Partidul Național.
Povestea aia are două puncte de vedere.
Fie Queensland se duce de râpă,
fie are Mike Ahern un plan prin care ne scoate din râpă.
Ce mai avem?
Vrea cineva să scrie despre maimuțăreala Campionilor?
- De fapt, eu… - Eli, nu ai voie aici.
Știu, dar fratele meu e pe listă…
De ce? A țopăit până în Cape York?
A strâns, cu amica lui, un sfert de milion pentru cei cu dizabilități.
Bine.
- Scrii tu povestea? - Da.
Scrie-le tu pe toate!
Folosim ca umplutură toate etapele ceremoniei.
Poftim, fă-ți de cap!
O casnică a făcut ocolul lumii singură,
un tip a urcat Everestul, fără un ochi și degete la picioare.
„Spirite triumfătoare”, „Australieni uimitori”. Știi tu.
- Îi iau interviu lui Tytus Broz? - De ce?
El e gazda ceremoniei. Mă gândeam…
În fiecare an el e gazda. Ar fi o noutate dacă nu ar fi el gazda.
- Închide ușa după tine! - Sigur.
- De ce vrei să vorbești cu Broz? - Fiindcă el e gazda ceremoniei.
Luăm o pauză afară?
Broz e implicat în chestii dubioase.
Tu ai deschis pista asta, când mi-ai recomandat-o pe Bich Dang.
A spus că viața ei e în pericol, eu am crezut că e paranoică…
dar a murit după câteva zile.
Aparent a avut alt atac cerebral.
Apoi am primit asta la redacție.
- Ce e? - E de la avocatul lui Bich.
Transferuri internaționale dintr-un cont din Vanuatu.
Contul e deținut în secret de Tytus Broz, iar Bich Dang e singura semnatară.
Nu am aflat pe cine plătește.
Dar de ce ar face afaceri cu o patroană de restaurant vietnameză?
Știi că el angajează foști și actuali infractori și narcomani,
la fabrica lui.
Așa s-a angajat și Lyle.
Dacă o ajuta pe Bich să-i recruteze pentru trafic,
cum a făcut și cu Lyle?
Deci noua ipoteză e că filantropul face trafic de heroină.
Dacă așa și-a făcut averea? Sigur e mai profitabil decât protezele.
Bine.
Ce infractori are în subordine? În afară de tatăl tău vitreg.
Teddy Kallas, un jeg de om.
Bine. Altcineva?
Ivan Kroll.
El mi-a tăiat degetul.
Și probabil el l-a tranșat și pe tatăl meu vitreg.
Ai mai spus cuiva toate astea?
Nu.
NUMELE COMPANIEI: ALPACA GLAMOUR
DIRECTOR: I.G. KROLL
SECȚIA CENTRALĂ DE POLIȚIE
Plăți din contul secret al lui Tytus, către firme autohtone.
Despre ăsta voiam neapărat să vorbim.
Alpaca Glamour. Ce produc? Nu-mi spune! Păr pubian fals.
Firma e a lui Ivan Kroll.
- Tytus cumpără lână de alpaca? - De jumătate de milion de dolari!
- Produce multe proteze. - Nu cred că protezele lui au păr, Tim.
- Ar trebui să-l întrebi. - Eu aș vrea să discut cu Ivan Kroll.
Țineți legătura?
- Ce treabă am eu cu gunoiul ăla? - Nu știu. Mă gândeam că îi știi pe toți.
Un coleg v-a văzut împreună la un banchet, găzduit de Bich Dang, când era sănătoasă.
Poate că am povestit. Dar nu are dosar penal, știi asta, nu?
- Ce ați povestit? - Mai las-o!
Mergi acolo pentru comunitate, la un păhăruț.
Și da, mai dai peste un filantrop și un tip căruia i-a peticit fața.
- Ați vorbit despre alpacale? - Posibil. Am uitat.
Salut! Tim aici. Mă suni pe celălalt număr, te rog?
Am vești pentru tine.
FIRMA DE CONSTRUCȚII LEARY
- Alo! Cu dl Leary vorbesc? - Da.
Caitlyn Spies, de la Courier-Mail.
Du-te-n mă-ta!
Mișto! Îmi spuneți de ce ați îngropat ochiul de sticlă în zăpadă?
Mi-a căzut din buzunar pe traseu, spre vârf.
Dacă îl căutam, mai îmi pierdeam câteva degete, așa că…
Da. Așa e. Vă înțeleg.
- De fapt, eram la întoarcere. - Pot să vă resun?
- Da, sigur. - Mulțumesc!
- Ce se petrece? - Pe scurt, ai avut dreptate.
Tytus îl plătea în mod regulat pe Kroll. Făcea afaceri și cu Raymond Leary.
- Ăla cine e? - Cel care dădea cu capul în ușă.
- Îndepărtați-vă de geam! - Lăsați-mă!
- Da. - A construit ceva pentru Tytus.
Cu mine nu vorbește, dar pe tine sigur te ține minte.
- Dle Leary, sunt Eli Bell. - Eu sunt Caitlyn Spies.
Ți-am zis că nu discut cu ea.
- Știu că v-am fușerit plângerea. - Ați ignorat-o total.
Am redeschis cazul.
Broz vă plătea dintr-un cont offshore. Ne interesează ce servicii i-ați prestat.
Nu vă acuzăm de nimic, ci întrebăm de ce Broz vă plătea la negru.
Am dat faliment. Soția mea s-a sinucis de stres.
Ați ajuns cu patru ani prea târziu.
Nu e prea târziu.
Amicul meu, Slim Halliday, a stat după gratii 25 de ani,
pentru ceva ce nu a comis.
A zis că fie ruminezi asupra părților nasoale,
fie te reconectezi cu ce e bun.
Vrem doar să știm ce i-ați construit lui Tytus.
Vă rugăm.
Da, aici sunt specificațiile inițiale.
Avea un arhitect medical.
Le tot schimba și dădea vina pe mine dacă o sfeclea.
Ce e un arhitect medical?
Adică proiecta spitale. Un nemernic iritabil.
Nimic nu era standard, accesorii numai din import.
Cine știe ce făcea?
- Ce crezi că a construit Tytus? - Habar n-am.
Zonă sterilă, depozit de substanțe chimice, cercetare.
Nu produceau doar droguri.
Pe Leary îl agita subiectul. Oare de Ivan Kroll se teme?
Știi că taie oameni cu fierăstrăul?
Sigur vrea să aibă reputația asta.
Dar oamenii ăștia care trăiesc în umbră…
sunt protejați doar de misterul în care se învăluie.
Puterea lor se evaporă, când lumea află de fărădelegile lor.
Poliția nu îi mai apără, martorii ciripesc.
Când ies la lumină, se alege praful de ei.
Noi doi suntem lumina zilei.
Ce loc pitoresc!
Voiam să îți spun că iau o pauză de la parteneriatul nostru.
Puștiul pe care l-ai ciungit, Eli Bell, lucrează la ziar acum.
Au descoperit un flux de tranzacții între tine și Tytus Broz.
- Asta v-ar putea face de rușine. - Șefului nu i-ar conveni.
Așadar…
ideea e că ar fi convenabil pentru toți dacă ai pleca puțin peste hotare.
- Ți-am zis că pramatiile trebuie amuțite. - E prea târziu acum.
Dacă faci ceva nechibzuit, o să atragi mai multă atenție.
Traficanți și pierde-vară, da, dar reporteri de la ziar…
Sunt sigur că șeful vrea să mușamalizeze totul în liniște.
Sunt ieftine călătoriile în Europa.
Poate e o perioadă propice pentru a-ți face arborele genealogic.
Fă-ți tu arborele genealogic!
Dacă se lasă cu haos, nu o să pot să te protejez, atâta tot.
Voiam să fie clar.
E foarte clar.
Bine.
- Mersi că ai fost sincer! - Da…
Apreciez. Trebuie să fac ordine și gata.
Bună, scumpete!
Scumpete! Salut!
Ce fetiță cuminte!
- Eli! - Isuse! Puii mei, Gus!
Scuze, mi-am făcut griji.
Mi s-a părut că-l văd pe Ivan la pândă. De-aia am venit după tine. Ești bine?
Eram bine înainte să mă sperii naibii.
Hai să plecăm!
Ce se petrece? Tu ești ăla calm și chibzuit de obicei.
- Gus? - Nu știu.
Am multe gânduri negre. Ca înainte să o atace Teddy pe mama.
- Mersi că m-ai avertizat atunci! - Eli, nu înțelegeam ce văd.
Nu știu ce îți închipui, dar nu sunt un clarvăzător.
Îmi apar în minte numai imagini aleatorii.
Nu poți să-mi ceri să ți-o descriu pe fiecare.
- Ba da, dacă așa evităm o cotonogeală. - Ideea e că nu sunt gânduri complete.
- Știi că pari nebun? - Da, dar e ciudat, nu?
Nebuniile astea se tot adeveresc.
Da?
Salut! Scuze!
Nu pot să dorm, și lumina din camera mea nu merge.
Am adus o carte.
Da. Hai în pat!
Mersi!
Pot să dorm pe canapea dacă vrei.
Nu, e bine așa.
Bine.
O să discutăm despre accidentul ăla cu mașina?
Sau mai bine nu?
Bine.
Îi iubesc pe băieți.
Pentru ei, dacă ar trebui, m-aș arunca în fața autobuzului.
Să sperăm că nu o să fie necesar.
„NATURĂ STATICĂ”
Mamă, nu!
Scuze! Trebuie să semnați.
Știi că avem sonerie, nu? Sau cel puțin am avut.
Bine.
- Zi bună! - Mersi, la fel!
„Decernarea oficială a premiilor Campionii Queensland.”
- Ta-da! - Tu și tata ați…
- Nu. - Nu m-ai lăsat să termin.
N-ai de ce, fiindcă răspunsul e nu.
- Și, oricum, nu e treaba ta. - Bine. Ai grijă când deschizi ușa, bine?
La vârsta mea, pot să deschid singură ușa.
- Te-a apucat și pe tine acum? - Stai! Ce anume?
Știi tu… agorafobia.
- Nu. Doar am grijă de tine, atât. - Bine.
Eli, e drăguț din partea ta, dar pot să-mi port singură de grijă.
- Un mesaj pentru tine, linia unu. - Mulțumesc, Sophie!
Voiam să știi că problema aia e rezolvată și îngropată.
- Putem discuta și despre jurnalistă… - Nu, puștiul e sursa principală.
Îl aduc aici și aflu ce informații au.
Ce e?
A dispărut Tim Cotton.
Futu-i! Ai vorbit cu el despre știi-tu-cine?
Da. A negat că ar ști ceva, desigur.
- Părea că… - Eli, la mine în birou!
Vorbim mai târziu!
Material bun. Ține-o tot așa! „Anul meu în reluare” a fost excelent.
- Voiai să îi iei interviu lui Tytus Broz. - Da?
Tocmai m-a sunat, complet neașteptat, și ne-a cerut spațiu publicitar în ziar.
Trebuie să-ți miști fundul în Brookfield.
Jeff, fotograful, a închiriat o mașină. O să te ia la 14:30.
- Dar merg la Campionii… - Aia e diseară.
- Ai timp berechet. - Altcineva nu poate?
Eli, omul te-a solicitat pe tine, îi plac articolele tale.
Un interviu cu Tytus Broz îți poate propulsa cariera.
Vrei să fii jurnalist sau nu?
- Da. - Bun! Pregătirea și valea! Pleci acum.
Tytus ne-a mirosit. Vrea să merg în Brookfield.
Vin cu tine. Nu pleca fără mine!
- Salut! - Urcă!
Bine.
Scuze, credeam că vine Jeff.
- O să-i treacă. - Și Brian?
Dă-l naibii! E esențial să știi că e interesat doar de o singură chestie.
Știri exclusive. Adu-i una și te iartă pentru orice.
Eu pentru viața mea îmi fac griji.
Și eu îmi fac griji pentru asta. Ce suntem noi?
Suntem lumina zilei. Acum iese soarele.
Cum arăt?
Ca și Caitlyn cu căciulă.
Dacă e așa de periculos,
o să ne vâneze pe noi și pe cei dragi nouă.
Nu-l provoca prea tare!
Dl Broz vă va primi în salon. Pe aici!
Dl Broz va veni imediat.
Cine e la telefon? Gus?
Am o întrebare.
- Ești eu? - Ei bine, tu ce crezi?
Am nevoie de răspunsuri ca lumea, nu de alte întrebări.
Nu există răspunsuri ca lumea. Ar trebui să știi asta deja.
Fiecare acțiune depinde de alta. Altă întrebare!
O să…
O să moară Eli?
Toți o să murim. E doar o chestiune de timp.
Ce…
Gus! Ești bine?
- Da. - Ce s-a întâmplat?
Sunt puțin panicat.
Sper că nu e chiar așa. E doar o ceremonie.
Nu din cauza aia. Îmi fac griji pentru Eli.
De ce?
Am senzația că e în pericol, că ar trebui să fac ceva în privința asta.
Bine.
- Vrei să știi ce cred eu? - Da, mereu.
Cred că mereu ai fost îngerul lui păzitor.
Așa cum e și mama cu mine.
Dar poți să te gândești și la tine, măcar pentru o seară.
Da.
Eli Bell?
Eu sunt… fotografa.
Stai jos!
Ești fiul vitreg al lui Lyle.
Condoleanțe!
Păcat de el.
- Îți place? - E foarte detaliată, fără dubiu.
Fiindcă e un braț adevărat.
E o donație?
De la o persoană decedată.
Tehnica se numește „plastinație”.
Adică transformarea oaselor și a mușchilor în plastic.
- Deci nu poate fi atașat de corp? - Nu, sigur că nu. E prea greu.
Brațele electromecanice au multe cusururi. Din păcate, nu putem înlocui brațul real.
- Pot înregistra? - Nu.
Vă țin minte discursul despre fiica dv. care nu avea brațe,
despre cum v-ați dedicat viața pieselor de schimb, adică protezelor.
Fiicei mele i-a fost greu.
Văd că ți-ai pierdut un deget.
A fost tăiat accidental.
Dar nimic nu e complet accidental.
Nu-i așa? Îmi arăți mâna?
Frumoasă tăietură!
- Le-ai cerut să-l coasă la loc? - Au zis că ar fi rigid și inutil.
Așa e și cu membrele, și cu fețele.
Cum să le păstrezi mobilitatea și flexibilitatea?
La asta lucrați?
O verific eu.
Păsările naibii! Creaturi fără creier.
Ai crede că învață din greșeli.
Eli?
Mă scuzați.
Nu e moartă.
„Finalul tău e o pitulice albastră moartă.”
- E un citat? - Fratele meu a spus asta.
- Nu era moartă. - Însă e doar o chestiune de timp.
- Mergem la o plimbare prin grădină? - Nu.
Aveți destule informații, iar eu merg la decernarea unor premii.
- O să îmi iau lucrurile. - Bine.
Ascultă cu atenție, Eli Bell!
Știu foarte bine cine e ea.
Știu și cine ești tu.
Și tu știi foarte bine cine sunt eu.
Sophie! Condu-i la ușă!
L-ai auzit cum mi-a lăudat tăietura?
Parcă i-a recunoscut opera lui Kroll și i-a dat o notă.
Deci nu crezi că e un mare filantrop?
Asta e, Eli! E prima ta știre.
- Brian o să mă ucidă. - O să zbiere și o să se agite.
- Îi explic eu ce făceam. - Ar trebui să merg la ceremonie.
- I-am promis fratelui meu. - Concentrează-te, Eli!
Leary i-a construit o unitate medicală lui Tytus,
cu bani din traficul de heroină,
iar Tytus nu ne vrea pe tarlaua lui.
Nu ești curios? Deloc?
Și să-mi risc postul?
După ce se lasă seara și Tytus pleacă, sărim zidul și căutăm buncărul.
Dacă nu ne iese, ne întoarcem.
Dacă Brian amenință cu concedierea, îl ameninț că plec deodată cu tine.
Ce zici?
Jumătate de oră până la termen!
Unde sunt Caitlyn Spies și afurisitul de Eli Bell?
Futu-i!
- Ce fac aici? - Dă-mi-o! Te ajut eu.
- Relaxează-te! Te descurci de minune. - Bine.
Apreciez că faci asta.
Știu că mulțimile de oameni nu sunt tocmai pe placul tău.
Dar e important pentru Gus și, într-un fel, și pentru Eli.
Și pentru noi doi.
Ne trimitem băieții în lume.
Unul e jurnalist cu acte în regulă, celălalt e un Campion Queensland.
Avem cu ce să ne mândrim, nu?
Da, am făcut treabă bună.
Da.
Floare la ureche.
Futu-i!
Ești bine?
- Pot să te întreb ceva? - Legat de serviciu?
Puțin mai personal.
Bine.
Ce crezi despre relațiile romantice între colegi?
Bine.
La modul ideal, ce s-ar întâmpla dacă nu am fi colegi?
Isuse, Eli! Nu te dai bătut niciodată?
E trăsătură de jurnalist bun. Conform lui Brian Robertson.
Futu-i!
Crezi că ne-a văzut?
Bine. Hai să mergem!
- Ivan. - Da, șefu'?
Vreau să faci ceva pentru mine.
Amicul nostru și jurnalista sunt prea curioși de cercetarea mea.
- Scapă de ei! - Acum.
Hai!
E nebunie curată.
E tot mai groaznic.
Crește membre.
Ca într-o fabrică de piese de schimb.
Îl cunoști?
E tatăl meu vitreg.
Eli!
E Lyle, în puii mei!
Îmi pare rău.
Stai! Ce faci?
- Eli, la ce îți trebuie? - E probă.
Bine.
Hai!
Stai! Vreau să…
- Urgențe! Cu ce departament doriți? - Sunt Caitlyn Spies.
Mă aflu într-un buncăr, deținut de Tytus Broz, în Brookfield.
- A avut loc o crimă. - Vă aflați în pericol iminent?
Futu-i!
Fugi!
Eli!
Futu-i!
Băga-mi-aș!
Eli, hai odată! Ești teafăr?
Futu-i!
- Futu-i! L-am omorât? - Nu știu, nu-mi pasă. Pornește!
Ne urmărește?
Nu știu.
Futu-i! Am dat de dracu'.
CAMPIONII QUEENSLAND 1989
Bine.
E în regulă.
- Gussie, Shelly, sunteți bine? - Bună, mamă!
- Da. - Unde e Eli?
A rămas în Brookfield pentru un reportaj.
- Brookfield? - E în regulă, o să vină.
O să îl sun, bine?
- Gussie e bine? - Cred că da.
- Știți cum e. Are puțin trac. - Da.
- Pot să vă duc la locurile noastre. - Da, hai! După tine, MacDuff!
Armați ușile! Faceți loc!
- Scuze! - Trece campioana!
- A dat vreun semn? - Ajunge imediat, bine? O să vină.
CAMPIONII QUEENSLAND 1989
Doamnelor și domnilor, stimați oaspeți,
azi ne-am reunit pentru a sărbători reușitele
celor șase cetățeni foarte speciali din Queensland.
Vă rog să-l întâmpinați, cu un ropot de aplauze marca Brisbane,
pe omul care nu mai are nevoie de nicio prezentare,
Tytus Broz!
Mulțumesc, doamnă primar!
Vă invit alături de mine într-o călătorie a descoperirilor.
O să ajungem la timp, bine? Promit!
Implanturile biomecanice au redat auzul la mii de pacienți,
iar, într-o bună zi, vor reda și vederea.
Dar cea mai dificilă barieră nu e tehnologia,
ci sensibilitatea exagerată a omului.
Dacă depășim acest ultim obstacol, vom intra repede într-o nouă epocă,
în care elemente funcționale vor putea înlocui părțile ale corpului,
elemente fie fabricate, fie dezvoltate în laborator.
Viitorul e mai aproape decât ne închipuim.
Mergeți înainte, îndrăzniți să spargeți tabuurile sociale!
Și nu lăsați pe nimeni să vă înăbușe visurile!
Omul ăsta e malefic! Nu îl ascultați pe ticălosul ăsta!
Mi-a decapitat tatăl vitreg ca să facă experimente pe el!
- Nu știu ce tot îndrugă acolo. - Criminalule!
- Putem chema paza? - E un escroc!
- Îl putem scoate afară? - E psihopat!
Vă ducem la interogatoriu.
- Poftim? Nu am făcut nimic greșit. - Dle Broz!
El trebuie dat jos de pe scenă.
Mii de scuze, doamnelor și domnilor. O să luăm o pauză până lămurim situația.
Îmi pare rău, nu aveam cum altfel.
Haos!
L-am văzut pe Ivan. Du-ți familia de aici!
- Să rămâi aproape de ei! - Ne vedem curând!
Mamă! Tată! Gus!
Nu!
- Eli! - Eli! Tată!
Robert!
Rămâi cu tata, mă duc după Eli!
Am eu grijă de tine. Rămâi cu mine!
- Te iubesc. - Am eu grijă de tine.
Sunt aici. Sunt eu, Gus!
Te rog, rămâi cu mine! Rămâi cu noi!
Îți promit că nu o să mori.
Nu.
Eli!
Rămâi cu mine!
Nu poți să mori.
Te rog, rămâi cu mine!
Îți promit că nu o să mori.
Caitlyn?
Salut!
Ești în spital.
Cum e tata?
Trăiește?
Da. Au fost aici și ei, fac cu rândul.
Ce zici de familia mea?
E minunată. Mult mai normală decât mă așteptam.
Se străduiesc de mult la asta.
SECRETELE MAGNATULUI - EXCLUSIV! DE CAITLYN SPIES ȘI ELI BELL
- Nu am scris așa ceva. - Nu, dar urmează să o faci.
E doar o machetă.
Brian vrea să facă o serie, inclusiv pentru televiziune.
Bun-venit în breasla anchetatorilor, partenere!
- Vrei să te ridici? - Da.
Slim Halliday mi-a spus odată că timpul e cum vrei tu să fie.
Dacă vrei să treacă repede, îl poți face să zboare.
Și poți să-l încetinești dacă ești atent la fiecare detaliu.
Aia făceam când am scris asta.
Uite-l!
Mă bucur că te-ai ridicat!
Am fost puțin îngrijorați pentru tine.
Cum ți-e gâtul, tată?
Am o zgârietură pe jugulară, nu e grav. Arăta mai rău decât a fost.
M-ai salvat, tată.
Am fost în locul nepotrivit la momentul potrivit.
Gussie a fost adevăratul erou.
Mi-ai salvat viața.
Nu faceți pe nebunii!
Nu ți se pare ciudat? Că nebuniile se adeveresc.
Haideți aici! Îmbrățișare de grup!
- Ce drăguț! - E minunat!
Aveți grijă, încă mă mai doare!
Scuze!
Gus a avut dreptate. Finalul meu a fost o pitulice moartă.
Dar acel moment a fost și începutul. Pentru noi toți.
O supernova de povești, în expansiune eternă din acel moment.
Când privesc în urmă, e greu să despart realitatea de fantezie.
Dar știu că în esență e adevărat.
Bărbatul se regăsește.
Mama se reinventează.
Artistul are voce.
- E gata cina. - Bine.
Hai, Shakespeare, mișcă-te! Uite ce am aici!
Bine.
Asta e povestea mea.
Fratele meu, Gus, a prezis-o în mare parte,
când am căscat odată de părea că înghit cerul înstelat.
A sugerat că sunt prea mic pentru o îmbucătură așa de mare.
Sau cum a zis el atunci:
„Băiatul înghite universul”.
- Da, te rog. - Nu te ridica!
BAZAT PE CARTEA LUI TRENT DALTON
Subtitrarea: Cătălina Vod