Varsågod, ta en till.
Tack, mrs Bell.
Men du och dina motorcykelkompisar,
ni är inga laglydiga medborgare precis.
The Rebels har massor av lagar som jag är med och upprätthåller.
-Vilka fina grabbar ni har. -Ja, vi har gjort vårt bästa.
Breven från Eli var det bästa jag hade där inne.
Han brydde sig inte om mitt dåliga rykte. Han dömde inte.
Hur som helst, jag kom förbi för att…
…ge dig det här.
-Är det sant? -Varsågod.
Du får ursäkta inslagningen. Det är inte motorcyklisters starka sida.
Du skrev ju att du ville bli reporter, då kan en sån vara till hjälp.
Ta ut den och testa.
Säg nåt till den.
Testar, testar. Ett, två, tre.
Ja.
Testar, testar. Ett, två, tre.
Så där ja, du är murvel innan du vet ordet av.
Det är hans dröm.
Det är inte så lätt.
Man måste få en aspiranttjänst eller skriva om nåt som ingen känner till.
Där har jag högar av uppslag.
Jag har suttit av straffet, så den biten är klar.
Vad vill du veta?
POJKE SLUKAR UNIVERSUM
POJKE NÅR SITT SLUT
Problemet med att vara ökänd brottsling är att alla är ute efter en.
Polisen tar hand om sig själva i första hand…
…på en pub utanför Warwick.
Det var knökfullt av Bandidosmedlemmar som trodde att de ägde stället.
BICH DANG ÄR DÖD
Det här är till dig, vännen.
DE BEGÄRDA HANDLINGARNA OM BICH DANGS KVARLÅTENSKAP
Det var alltid nåt gäng på andra sidan som tog med…
När jag vaknade låg jag på golvet, täckt av blod.
När jag försökte resa mig kom en stor bjässe…
Jag grabbade tag i honom. "Vilket gäng tillhör du?"
DARRA FÅR SMAKA PÅ VIETNAM
VANUATUBANKEN TRANSAKTIONER
"Jag är inte med nåt gäng. Jag äger puben och ni är portade."
Ja?
Är det Alex Bermuda?
Vem undrar?
Brian Robertson på Courier-Mail.
Jag har en Eli Bell här. Har du delat ditt livs historia med honom?
Ja, det stämmer bra. Se till att trycka vartenda ord.
Har du sett mängden text? Ungen tror att han är Brisbanes Lev Tolstoj.
Och hur fan vet du att han inte är det?
Vad tror du att mr Bermuda har för planer utanför fängelset?
Min bror Gus vill att han ska engagera sig i välgörenhetsarbete.
Alex är van att samla in pengar.
Det kan jag tänka mig.
Och hur mycket vill du ha för det här?
Jag vet inte, vad brukar ni betala?
Jag är främst ute efter ett jobb.
Som vadå?
Kriminalreportersassistent.
Dröm vidare, du. Har du ens gått klart skolan?
Du skulle kunna få skriva lite fluff.
-Vad är det för nåt? -Sånt som behövs för att fylla sidorna.
Fastighetspuffar, Toowoombas blomstershow, "världens bästa farmor"…
Alla klarar det inte, men du är en naturbegåvning.
Okej.
Då registrerar Shirley dig på ingångslön.
Okej.
-Välkommen till gänget. -Tack.
Hörni, det här är Eli Bell.
Han är ute efter ert jobb.
Försvinn.
CHEFREDAKTÖR
…vilket gör att vi har fått in 223 000, men än är vi inte i mål.
Tack för att ni tog er tid.
Hej. Tack så mycket. Trevligt att träffas.
-Helvete! Aj! -Gick det bra?
Ja, ingen fara.
Då så.
Testa nu.
Bra! Vad fan!
Lägg i friläget, för helvete.
Testa nu.
Härligt!
-Vet ni vad? -Vadå?
-Jag fick jobbet! -Va?
Roligt, va?
Vad var det jag sa?
Nu är jag journalist!
Jag är så stolt över dig, Eli. Det är helt fantastiskt.
-Vet du vad? -Vadå?
Jag fick jobbet!
-Är det sant? Snyggt! -Tack.
Han är journalist!
Du är ju skyldig mig 50 dollar.
-Du kanske borde börja jobba? -Jag lagar ju bilen.
-Har ni fått igång den? -Ja, hon spinner fint.
-Vad rent du har gjort. -Ja, då går hon bättre. Min polare!
-Jag måste åka. Du är bäst, kompis. -Tack, pappa.
Grattis.
Tjänare! Min son har fått jobb som journalist!
Så där.
BOBS BÖCKER
Vår man i Havanna. Har du läst den?
Ja, jobbigt att släppa den. En Graham Greene-favorit.
-Jane Austen. Hon börjar bli populär igen. -Visst.
"Den som inte uppskattar en god bok måste vara outhärdligt korkad."
Jag tar allihop.
En tjuga för allt?
Tack, killar. Tackar.
Oj.
Vad glad du verkar.
Han tar ett dussin lådor och han vill ge mig pengar
om jag tar hand om butiken tre dagar i veckan. Jag!
-Wow. -Ja.
Din torgskräck, då? När det kommer en massa kunder.
Det är en bokhandel i Darra, Frankie. Det lär inte handla om nån folkmassa.
Men jag kommer att dra in lite pengar, du vet.
Och hur som helst… Jag står nog i skuld till dig, Frankie.
Jag står i skuld till dig med.
Du tog god hand om pojkarna medan jag satt inne.
Inte direkt, men tack ändå.
Och tack för att du inte har druckit sen jag kom hit.
Jag förstår att det är tufft.
Sanningen är…
Jag saknar det faktiskt inte så mycket.
Jag tror att nu när pojkarna och du är här…
Det gör mig lite lugnare.
Men jag klarar mig utan er, så klart.
Det är inte så att jag har blivit beroende av er.
Det känns bara skönt.
Men vilken härlig dag, va? Toppendag!
Grym!
MODERNT FAMILJEHOTELL
Bra jobbat med banken i Vanuatu.
Men håll resten för dig själv. Väggarna har öron.
Caitlyn.
Eli? Vad fasen?
Jag skrev en artikel han inte kunde motstå, som du sa.
Bra jobbat!
-Vilken då? -"Alex Bermuda, mitt liv som brottsling."
-Var den din? -Ja.
Dave Cullen skrev om den, men den byggde på mina intervjuer.
Så typiskt. Hoppas att du fick ordentligt betalt.
-Jag får ingångslön. -Hur mycket?
Det har jag inte frågat.
Är det mindre än 200 i veckan måste du begära mer.
Hur var det i Vanuatu?
Vem har sagt att jag var där?
Jag hörde Brian.
Det var bra. Härligt semesterställe.
Vi ses då.
Vad håller du på med?
Jag försöker komma i form, bara.
-För mammas skull? -Nej, då.
Jag vet inte, kanske det.
-Lyle var väl ganska bitig? -Ja, han var gammal boxare.
Kvinnor gillar muskulösa armar.
Jag vet inte varför. Jag har inte mycket att komma med där.
Jag tror inte att mamma lämnade dig på grund av dina armar.
Nej, det har du rätt i.
Det är mycket annat som behöver gottgöras.
-Du stod upp mot Teddy, det var bra. -Inte direkt.
Du flippade inte ur som du brukar, pappa.
Härligt att du säger pappa.
Tror hon att Lyle lever, tror du?
Nej, hon vet att Lyle inte kommer tillbaka.
-Fin dag. -Ja, den är riktigt fin.
När man älskar nån så gör man saker man inte skulle ha gjort annars.
-Som vadå? -Sånt som man är livrädd för.
Som att gå till affären.
-Ja. -Eller nåt.
Du verkar ha tänkt mycket på det. Har du span på nån på jobbet?
Ja, det finns en…
Men hon spelar i en annan liga.
Det trodde jag också i början om din mamma,
men man får aldrig veta om man inte frågar.
Och nu en historia om två lokala hjältar.
Lyssnarna minns säkert den unga Shelly Huffman
vars liv förändrades av en anonym gåva på 50 000 dollar.
-Tillsammans med August Bell… -Eli! Robert! De pratar om Shelly i radio.
…har hon samlat in över 200 000 till förmån för handikappade skolbarn.
De är nu med på årets lista över hjältar i Queensland…
Herregud!
…för sitt välgörenhetsarbete.
-Atlas Prosthetics ägare Tytus Broz… -Herregud!
Gus har blivit Queenslands hjälte!
-Var tysta! -…prisceremoni i Brisbanes konserthus.
Blir det prisceremoni?
Premiärminister Bob Hawke har ögonen på sig efter…
Inga men, vi ska dit.
Jag behöver inte åka om det är ont om biljetter…
-Du ska med, Robert. -Okej.
-Vad flinar du åt? -Inget.
Varför visste jag inte det här?
Det är ju förstasidesnyheter.
Skulle inte du vara journalist?
Dave Cullen får följa upp det benlösa liket i Indooroopilly.
Är det knarkrelaterat eller nåt annat?
Caitlyn, du håller väl fortfarande på med utredningen vi talade om?
Carl och Sam får skriva om situationen i National Party.
Det finns två vinklar där.
Är Queensland på väg ner i skiten
och vad är Mike Aherns plan för att ta oss ur skiten?
Vad har vi mer?
Är nån sugen på att skriva
om årets "Queenslands hjältar"-runkfest?
-Jag… -Du ska inte ens vara här, Eli.
Nej, men min bror är med på listan…
Har han hoppat hoppstylta till Cape York?
Han och en vän har samlat in nästan en kvarts miljon till rörelsehindrade.
Okej.
-Vill du skriva om det? -Ja.
Skriv om hela klabbet, vet jag. Det behövs utfyllnad.
Här har du att bita i.
Vi har en hemmafru som har seglat jorden runt
och en enögd typ utan tår som har bestigit Mount Everest.
Spela på kämpaglöden, "australier är fantastiska", såna saker.
-Borde jag intervjua Tytus Broz? -Varför det?
-Han ska hålla i prisutdelningen i år… -Det gör han varje år.
Det vore en nyhet om han inte gjorde det.
-Stäng dörren på vägen ut. -Okej.
-Varför vill du intervjua Tytus Broz? -För att han håller i prisutdelningen.
Ska vi gå ut och ta lite rast?
Tytus Broz är inblandad i skumma saker.
Du ledde in mig på det här när du tipsade om att prata med Bich Dang.
Hon sa att hon var i livsfara. Jag trodde att hon bara var paranoid.
Några dagar senare var hon död.
En ny stroke, sa man.
Sen fick jag det här till redaktionen.
-Vad är det? -Det är från Bich Dangs jurist.
Utlandstransaktioner från ett konto i Vanuatu.
Kontoinnehavare är Tytus Broz, men Bich Dang står som ensam tecknare.
Jag försöker ta reda på vad Broz har för affärer med en vietnamesisk krögare.
Tytus Broz anställer mer eller mindre aktiva kriminella
och före detta missbrukare på sin fabrik.
Det var så Lyle fick jobb där.
Tänk om Tytus lät Bich Dang rekrytera dem som heroinlangare, som med min styvfar.
Så Brisbanes största filantrop styr alltså heroinhandeln?
Det kanske var så han blev rik.
Jag tror nog att det är mer lukrativt än proteser.
Okej…
Har du nåt namn på de där brottslingarna, förutom din styvpappa?
Teddy Kallas, ett riktigt drägg.
Okej. Nån mer?
Ivan Kroll.
Det var han som kapade mitt finger.
Och det var nog han som styckade min styvpappa.
Har du berättat det här för nån?
Nej.
FIRMA: ALPACA GLAMOUR
ÄGARE: I.G. KROLL
Betalningar från Tytus hemliga konto till företag i Australien.
Det jag ville tala om specifikt är det här.
Alpaca Glamour… Vad tillverkar de, könsperuker?
Det ägs av Ivan Kroll.
-Tytus köper alltså alpackaull? -För en halv miljon dollar.
-Han tillverkar många proteser. -Knappast håriga proteser, Tim.
-Du kanske kan fråga honom. -Jag pratar hellre med Ivan Kroll.
Har ni kontakt?
-Varför skulle jag känna den skitstöveln? -Du känner ju alla andra skitstövlar.
En kollega såg er två tillsammans
på en tillställning som Bich Dang arrangerade.
Vi kan ha pratat lite. Du vet att han inte är dömd för nåt, va?
Vad pratade ni om?
Man går på en välgörenhetsmiddag och tar några glas,
och så är det en filantrop där och en kille som han har fixat nyllet på…
-Pratade ni om alpackauppfödning? -Kanske. Jag minns inte.
Hej, det är Tim.
Ring upp mig på den andra telefonen.
Jag behöver informera dig om en sak.
-Hej. Är det mr Leary? -Ja.
Caitlyn Spies från Courier-Mail.
Far åt helvete.
Det blir jättebra. Kan du bara förklara varför du grävde ner glasögat i snön?
Jag tappade det ur fickan på den sista etappen
och ville inte riskera fler fingrar på att leta efter det.
Det kan jag förstå.
-Nej, det var faktiskt på vägen ner… -Kan jag ringa upp dig?
-Visst, det går fint. -Tack.
Hur går det?
Du hade rätt. Tytus har regelbundet gjort överföringar till Ivan Kroll.
Han har även gjort affärer med Raymond Leary.
Vem är det?
Minns du han som körde skallen mot entrédörrarna?
-Gå bort från dörren. -Släpp in mig!
-Ja. -Han har gjort ett betongjobb åt Tytus.
Han vägrar prata med mig, men kanske att han kommer ihåg dig.
Mr Leary? Jag heter Eli Bell.
Caitlyn Spies.
Jag vill inte tala med henne.
Tidningen hanterade ditt klagomål bristfälligt…
Den hanterade det inte alls.
Vi undersöker saken igen.
Tytus Broz betalade från ett utlandskonto. Vi undrar vad ert arbete bestod i.
Ingen beskyller er för nåt. Vi vill bara förstå
varför Broz var så angelägen om att hålla det hemligt.
Jag blev bankrutt.
Min fru tog livet av sig.
Ni kommer fyra år för sent.
Det är aldrig för sent.
Min kompis Slim Halliday satt inne i 25 år för ett brott han inte hade begått.
Han sa att man kan lägga år på att älta det hemska i livet,
eller ta vara på det fina.
Vi behöver bara veta vad det var ni byggde åt Tytus.
Snälla.
Här är de ursprungliga ritningarna.
Hans medicinska arkitekt ändrade på saker och skyllde sen på mig när det blev fel.
Vad är en medicinsk arkitekt?
En som ritar sjukhus och sånt. En ettrig liten jävel.
Inget skedde enligt praxis, alla beslag importerades…
Vem vet vad det var.
-Vad tror du att Tytus byggde? -Ingen aning.
Sterilt utrymme, kemikalieförvaring, forskningslabb…
Helt klart nåt mycket större än bara droghandel.
Leary blev nervös bara att prata om det. Kan han vara rädd för Ivan Kroll?
Han styckar ju folk med motorsåg.
Han vill säkert att folk ska tro det om honom.
Men de där som rör sig i skuggorna
är som tryggast när ingen vet så mycket om dem.
När brotten blir allmänt kända går deras makt upp i rök.
Polisens beskydd försvinner, vittnen börjar prata.
När dagsljuset kommer ifatt dem förvandlas de till damm.
Du och jag, vi är dagsljuset.
Romantisk plats.
Jag kom för att säga att jag måste dra ett streck för vår vänskap tills vidare.
Grabben som du möblerade om handen på, Eli Bell, jobbar på tidningen nu.
De har hittat ett penningspår som förbinder dig med Tytus Broz,
vilket kan bli genant för er.
Det skulle inte chefen gilla.
Så med tanke på det
vore det nog bäst för alla inblandade
om du kunde åka utomlands ett tag.
Vi borde ha tagit hand om de råttorna för länge sen.
Det är för sent nu.
Om du gör nåt dumt nu väcker det bara mer uppmärksamhet.
Langare och slödder är en sak, men journalister…
Jag tror att chefen helst ser att det här glöms bort.
Flyget till Europa är billigt så här års.
Det kanske är ett tillfälle för dig att göra lite släktforskning.
Gör din egen jävla släktforskning.
Om det spårar ur kommer jag ha svårt att skydda dig.
Bara så att det är tydligt.
Mycket tydligt.
Bra.
-Tack för att du är uppriktig, Tim. -Visst.
Det uppskattas. Nu behöver jag bara städa lite.
Hej, vännen.
Hej, vännen min.
Du är så fin.
-Eli. -För helvete, Gus!
Förlåt. Jag var orolig.
Jag tyckte att jag såg Ivan Kroll, så jag tänkte möta upp dig.
-Är allt bra? -Ja, tills du skrämde slag på mig.
Nu går vi.
Vad är det? Du brukar vara så lugn och samlad.
-Gus? -Jag vet inte.
Det dyker upp en massa hemska tankar.
Som innan Teddy gav sig på mamma.
-Tack för att du berättade det… -Jag visste ju inget, Eli.
Jag vet inte vad du vill tro, men jag är ingen spågubbe.
Jag ser bara lösryckta bilder.
Ska jag berätta för dig om varje bild som dyker upp?
-Ja, om det hjälper oss att slippa spö. -Det är ju inte ens fullständiga tankar.
Vet du att du låter galen?
Ja, men märkligt nog verkar ju allt det galna bli verklighet.
Ja?
Hej. Förlåt…
Jag kan inte sova och lampan inne hos mig är paj.
Jag tog med en bok.
Visst, kryp ner.
Tack.
-Jag kan lägga mig på soffan om du vill. -Det behövs inte.
Okej.
Borde vi prata om bilolyckan?
Kan vi låta bli?
Okej.
Jag älskar pojkarna. Jag skulle kasta mig framför en buss för att skydda dem.
Vi får hoppas att det inte behövs.
"STILLEBEN"
Nej, mamma!
-Ursäkta om jag väckte er. -Det finns en ringklocka.
Det fanns en förut.
Då så.
-Ha en bra dag. -Tack.
"Queenslands hjältar, officiell prisutdelning."
-Har du och pappa…? -Nej!
-Jag avslutade inte meningen. -Nej, för det har vi inte.
Och om så hade varit, skulle det inte angå dig.
-Var försiktig med att öppna dörren. -Jag är gammal nog att öppna själv.
-Du håller väl inte också på att få det? -Få vadå?
Du vet… Agorafobi.
Nej, jag bryr mig bara om dig.
Det är gulligt av dig, men jag kan ta hand om mig själv.
-Samtalet ni väntade på är på ettan. -Tack, Sophie.
Jag vill bara meddela att saken vi talade om är död och begraven.
Vi kan ta itu med journalisten också…
Nej, allt utgår från grabben.
Jag tar hit honom och får ur honom vad de vet.
Vad är det?
Tim Cotton är försvunnen.
Jävlar. Pratade du med honom om du-vet-vem?
Ja, men han förnekade förstås all kännedom…
Eli! Kom in till mig.
Vi ses strax.
Det här är bra saker. Fortsätt så. "Mitt år baklänges" var en finfin story.
-Du sa att du ville intervjua Tytus Broz. -Sa jag?
Nu har han ringt och frågat om vi kan puffa lite för hans företag.
Du behöver bara pallra dig ut till Brookfield.
Fotografen Jeff har bokat bil. Han hämtar dig klockan halv tre.
-Men prisutdelningen… -Den är på kvällen. Du har gott om tid.
-Kan ingen annan ta det? -Han frågade efter dig, Eli.
Han gillar det du skriver.
En intervju med nån som Tytus Broz är ett rejält kliv uppåt.
-Ville du inte bli journalist? -Jo, men…
Bra, då är det avklarat. Ta med dig anteckningsblocket och stick.
Tytus är oss på spåren. Han vill att jag kommer till Brookfield.
Jag följer med. Åk inte utan mig.
-Hej. -Hoppa in!
Okej.
Jag trodde att Jeff skulle hämta mig.
-Han får smälta det. -Och Brian?
Skit i Brian. Han är bara intresserad av en enda sak.
Scoop. Ger du honom ett scoop, så förlåter han vad som helst.
-För mig är det viktigare att överleva. -Det vill så klart jag också.
Vad är vi för nåt?
Vi är dagsljuset. Här kommer solen.
Hur ser jag ut?
Som Caitlyn Spies i mössa.
Är han så farlig som vi tror
kommer han att ge sig på oss och alla vi har kära.
Så reta inte upp honom för mycket.
Mr Broz tar emot i läsrummet. Den här vägen.
Mr Broz kommer snart.
Vem är det? Är det Gus?
Jag undrar en sak. Är du jag?
Vad tror du själv?
Det var ju bara en ny fråga. Jag behöver riktiga svar.
Det finns inga riktiga svar, Gus. Det borde du veta nu.
Allt beror på allt annat. Fråga nåt mer.
Kommer…
Kommer Eli att dö?
Alla ska vi dö, Gus. Det är bara en tidsfråga.
Men…
Gus! Mår du bra?
-Ja… -Vad hände?
Jag fick lite panik, bara.
-Det är ju bara en prisutdelning. -Inte för det.
Jag är orolig för Eli.
Varför det?
Det känns som om han är illa ute och att jag borde göra nåt åt det.
Okej.
-Vill du höra min åsikt? -Alltid.
Du alltid har varit hans skyddsängel, precis som mamma är min.
Men det är okej att tänka på sig själv en kväll.
Ja. Visst.
Eli Bell?
Jag är fotografen.
Sätt dig.
Du är Lyle Orliks styvson.
Jag beklagar.
En tragisk förlust.
-Gillar du den? -Den är…väldigt detaljerad.
Det är för att det är en riktig arm.
Har nån donerat den?
En död person, alltså.
Processen kallas plastinering.
Man gör om ben- och muskelvävnaden till plast.
-Så man kan inte ha den på sig? -Nej, den vore alldeles för tung.
Elektromekaniska armar har många problem.
Inget är lika bra som äkta vara, tyvärr.
-Har ni nåt emot att jag spelar in? -Ja.
Jag minns ett tal ni höll om att er dotter föddes utan armar
och att det fick er att viga ert liv åt att tillverka reservdelar. Proteser.
Hon ställdes inför många utmaningar.
Du saknar ett finger, ser jag.
En olycklig slump.
Fast inget sker väl helt och hållet av en slump, inte sant?
Får jag titta?
Prydligt.
Bad du om att få det påsytt igen?
Det skulle bli stelt och oanvändbart, sa de.
Det är problemet med extremiteter och ansikten,
att hålla allt rörligt och flexibelt tills återväxten är klar.
Och det arbetar ni på?
Jag ska se hur det gick.
Förbaskade fåglar. Hjärnlösa varelser.
Man kan tycka att de borde lära sig av sina misstag.
Eli.
Ursäkta mig.
Den är inte död.
"Ditt slut är en död blå fågel."
-Är det ett citat? -Det är nåt min bror sa.
Den var inte död.
Det är väl bara en tidsfråga.
Kan vi ta en promenad i trädgården?
Nej, ni har fått det ni behöver
och jag måste göra mig klar inför prisutdelningen.
-Då hämtar jag mina saker. -Gör det.
Nu hör du på, Eli Bell.
Jag är väl medveten om vem hon är.
Och du.
Och du är väl medveten om vem jag är.
Sophie! Följ dem ut.
Hörde du när han sa "prydligt" om min hand,
som om han kände igen Ivan Krolls hantverk och gav det högsta betyg?
Du köper alltså inte filantropsnacket?
Här har du ditt första scoop, Eli.
Brian slår ihjäl mig.
Nej, bara gorma och slå i bordet. Jag förklarar att vi jobbade med ett scoop.
Jag ska bevaka prisutdelningen.
-Jag har sagt till Gus att jag kommer. -Fokusera, Eli!
Leary byggde nån medicinsk anläggning åt Tytus, antagligen för heroinpengar,
och Tytus vill inte att vi snokar på hans ägor.
-Gör inte det dig det minsta nyfiken? -Är det värt att förlora jobbet för?
När det är mörkt och Tytus har åkt klättrar vi in och kollar bunkern.
Ger det inget, åker vi till Brisbane.
Om Brian hotar att sparka dig säger jag att han får sparka mig med.
Vad säger du?
En halvtimme till deadline!
Var håller Caitlyn Spies och den jäveln Eli Bell hus?
Fan också.
-Vad håller jag på med? -Kom, så knyter jag åt dig.
Du, ta det lugnt. Det går bra.
-Okej. -Tack för att du gör det här för oss.
Jag vet att du inte direkt älskar folksamlingar.
Men det är Gussys stora dag och på sätt och vis Elis också.
Din och min med. Vi skickar ut våra pojkar i stora världen.
En är riktig journalist och en är Queenslands hjälte.
Det kan vi vara stolta över.
Ja, vi har lyckats bra, Frankie.
Ja…
Det går bra, det här.
Fan.
Hur är det?
-Får jag fråga en sak? -Handlar det om jobbet?
Det är mer personligt.
Okej.
Jag undrar hur du ser på relationer mellan kollegor.
Okej…
I en drömvärld, om vi inte var kollegor, vad skulle ha hänt?
Herregud, Eli. Du ger visst aldrig upp?
Det utmärker en bra journalist, enligt Brian Robertson.
Jävlar!
Tror du han såg oss?
Okej, nu går vi.
-Ivan. -Ja, chefen?
Jag behöver be dig om en sak.
Vår unge vän och journalisten visar ett osunt intresse för forskningsanläggningen.
-Skaffa undan dem. -Ska bli.
Kom då!
Det här är helt jävla sjukt.
Det här blir bara värre och värre.
Han odlar kroppsdelar.
Det är en reservdelsfabrik.
Kände du honom?
Det är min styvpappa.
Eli…
Det är Lyle, för helvete.
Vad hemskt.
Nej, sluta. Vad gör du?
-Varför ska du ta det där? -Som bevis.
Okej.
Vi går.
Vänta.
-Larmcentralen. Hur kan jag hjälpa till? -Jag heter Caitlyn Spies.
Jag är i en bunker på Tytus Broz mark i Brookfield. Jag vill anmäla ett mord.
Befinner ni er i omedelbar fara?
Helvete.
Spring!
Eli!
Helvete!
Jävlar.
Jävlar!
-Dödade vi honom? -Jag vet inte och bryr mig inte. Kör!
Följer han efter?
Jag vet inte.
Vi är så jävla illa ute.
QUEENSLANDS HJÄLTAR 1989
Okej…
Det går bra.
-Hej, Gussy. Hej, Shelly. -Hej, mamma.
Var är Eli?
-Han är på nåt jobb i Brookfield. -I Brookfield?
Oroa dig inte, han kommer.
Jag går och ringer honom.
Är allt bra med Gussy?
Ja, ni vet hur det är. Han är nog bara nervös.
Ja.
-Jag ska visa var ni ska sitta. -Ja, gör det. Du först, MacDuff.
Kabindörrarna stängda. Lämna plats!
-Ursäkta. -Lämna plats för mästaren.
Nå?
Han kommer nog när som helst.
Mina damer och herrar, ärade gäster,
vi är här för att högtidlighålla sex enastående queensländares bedrifter.
Jag vill be om en varm och välkomnande Brisbane-applåd
för en man som inte behöver presenteras.
Tytus Broz.
Tack, fru borgmästare.
Jag vill ta med er på en upptäcktsresa.
Vi klarar det här, jag lovar.
Biomekaniska implantat har gett tusentals patienter hörseln åter
och kan en dag komma att göra samma sak för synen.
Men det slutgiltiga hindret är inte tekniken,
utan människans blödighet.
Kan vi bara övervinna detta sista hinder har vi mycket snart en verklighet
där varje del av människokroppen kan ersättas med fungerande reservdelar,
tillverkade eller framodlade.
Framtiden är närmare än vi kan tro.
Gå längre, våga bryta mot samhällets tabun,
och låt aldrig någon stå i vägen för din dröm.
Den där mannen är ond!
Lyssna inte på den jäveln!
Han skar av min styvfars huvud och la det i en burk för att experimentera.
-Jag vet inte vad han yrar om. -Mördare!
-Kan vi få hit väktare? -Han ljuger!
Han är galen!
Ni ska in på förhör, mr Broz.
Vad är det för nonsens? Jag har inte gjort nåt.
Det är honom ni ska köra iväg.
Jag ber så hemskt mycket om ursäkt. Vi tar en paus och reder ut det här.
Jag är ledsen. Det var enda sättet.
Kaos.
Jag såg precis Ivan Kroll. Ta med din familj härifrån.
-Följ med dem. -Vi ses snart.
Mamma! Pappa! Gus!
Hördu!
Eli!
Eli! Pappa!
Robert!
Stanna hos pappa. Jag hämtar Eli.
Jag är här hos dig.
Stanna med mig.
-Jag älskar dig. -Jag är hos dig.
Jag är här. Det är Gus.
Stanna hos mig.
Du får inte dö, lova det.
Nej…
Eli!
Stanna kvar.
Du får inte dö.
Snälla, stanna hos mig.
Caitlyn?
Hej.
Du är på sjukhus.
Hur mår pappa?
Klarade han sig?
Ja.
De var här nyss. Vi turas om.
Vad tycker du om familjen?
De är toppen. Mycket mer normala än jag väntade mig.
De har nog jobbat på det.
MAGNATENS MÖRKA HEMLIGHET AV CAITLYN SPIES OCH ELI BELL
-Jag har inte skrivit det här. -Nej, men det ska du göra.
Det där är bara en blänkare.
Brian har en hel artikelserie planerad, med tv och allt.
Välkommen till kriminalredaktionen.
-Vill du sätta dig upp? -Ja.
Slim Halliday sa till mig att tiden kan vara precis som man vill.
Om man vill att den går fort kan man lura den att flyga förbi.
Och man kan sakta ner tiden genom att fokusera på små detaljer.
Det gjorde jag när jag skrev det här.
Där är han ju!
Vad fint att se dig sitta upp.
Vi var riktigt oroliga där ett tag.
Hur är det med halsen?
Äsch, bara ett jack i pulsådern. Inget särskilt.
Det såg värre ut än det är.
Du tog ett knivhugg för mig, pappa.
Jag råkade bara vara på fel plats vid rätt tillfälle.
Gussy var den verkliga hjälten.
Du räddade mig, Gussy.
Äsch, ni är ju galna.
Visst är det märkligt hur allt det galna blir verklighet?
Seså, allihop.
Gruppkram.
-Vad gulligt. -Ljuvligt.
-Försiktigt, det är ganska ömt. -Förlåt.
Gus hade rätt. Mitt slut var en död blå fågel.
Men det var också en början för oss alla.
En supernova av berättelser som expanderar i oändlighet från det ögonblicket.
När jag blickar tillbaka är det svårt att skilja verklighet från fantasi.
Men jag vet att kärnan sann.
Man finner gnista.
Mamma får liv.
Konstnär finner röst.
-Maten är klar. -Okej.
Kom nu, Shakespeare. Kolla in det här.
Då så…
Det var min berättelse.
Mycket av det här förutspåddes av min bror Gus
när han såg mig gäspa stort med stjärnhimlen bakom mig
och undrade om jag inte gapade efter för mycket.
Eller som han uttryckte det:
"Pojke slukar universum."
-Tack, gärna. -Vänta lite.
BASERAD PÅ BOKEN AV TRENT DALTON
Undertexter: Martina Nordkvist