Vi redder Alba.
Det ved guderne godt.
Alle leder efter ham.
Gid jorden ville åbne sig og min krop synke ned blandt de døde.
Det vil jeg hellere end ytre disse smertefulde ord.
Han er blevet dræbt.
Hans bror Iemos myrdede ham.
Han blev blindet af en ondsindet gud. Han ønskede riget for sig selv.
Med mine egne øjne så jeg ham stikke kniven i sin brors ryg.
Umuligt!
Jeg var et stykke væk og ubevæbnet.
Jeg kunne intet gøre for at redde ham. Jeg sværger ved alle guder -
- at mit hjerte ikke vil finde ro -
- før jorden er blevet rød af Iemos' blod.
Hvem skal nu være konge af Alba?
Sig os, hvem der bliver vor konge, Amulius!
Alba skal have en konge!
Ifølge loven er det dig!
Du er den eneste, der kan lede forbundet.
Amulius længe leve!
Giv dem, hvad de vil have.
Du bliver en stor konge.
Længe leve Amulius, søn af Proca!
Død over Iemos! Død over Iemos!
- Død over Iemos! - Død over Iemos!
Ilia, kongen af Alba vil tale med dig.
Genkender du mig, Ilia?
Fader ...
Dit ansigt har forandret sig.
Skælv ikke.
Bed gudinden om beskyttelse til mig og lykke over Alba.
Jeg forstår ikke. Kun kongen må komme her.
Jeg er din konge.
Du? Og tvillingerne?
En er i live, men det er den værste af de to.
Han dræbte sin bror for øjnene af mig.
Hvem af dem er i live?
Iemos lever endnu.
- Hvorfor græder du? Ilia? - Fader ...
Det er glædestårer for din skyld.
- Er du sulten, Wiros? - Ja, jeg beder dig.
Bræg.
- Jeg forstår ikke. - Bræg!
Som et får.
Du født til at være slave.
Din slags bør behandles som dyr.
Jeg fandt ham ved floden. Han trækker stadig vejret.
Det her er mit.
Hvad skal vi med ham?
Jeg kan have ham som slave.
Bravo, Taurus! Han har fundet sig en slave.
Er du sikker på, han lever?
Hallo! Hallo!
Hold ham fast.
Han er en oprører. Han kan ikke lide at blive holdt fast.
Lad mig. Jeg skal nok lære ham.
Sådan skal det være.
Sådan får man slaver til at bevæge sig.
Sikke en slyngel!
Hold ham.
Hvor kommer du fra?
Han er højbåren. Han er ikke tjener.
Taler du vores sprog?
Slik den.
Slik!
Det er min!
Pas på, jeg ikke skærer halsen over på dig.
Har du noget at spise?
Har du noget at spise?!
Vi er Luperci. Vi kommer fra Velia.
Du var heldig, at det var Taurus, der fandt dig.
Han er den dummeste af alle.
Kan du høre dem?
De flår hjertet ud af os dødelige og spiser det.
Du var alene i skoven. Mødte du ånderne?
Hvorfor svarer du ikke? Hvad har jeg gjort dig?
Det I gør nu, gjorde jeg også som barn.
Jeg var ude i skoven med min bror.
Min far efterlod os alene i en hel måned.
Rumia kan fornemme frygt.
Du stinker af frygt.
Tror du, du er bedre end mig?
Du har intet. Ingen.
Du er blot en slave. Du og jeg er ens.
Jeg er fri.
Du sidder i bur.
Vi er ikke ens.
Vores datter skælvede.
Som om hun var bange for mig.
Det er ikke dig, hun er bange for.
Det er alt det, der befinder sig uden for templet.
- Du er træt. - Jeg har ikke sovet i flere dage.
Din magt er sikret.
Iemos er i live.
Og så længe han lever, er min magt et hus bygget på ler.
Han kan ikke flygte for evigt.
Ingen giver asyl til en brodermorder.
Ertas!
- Kom og drik. - Ikke nu.
Der sidder en okse på kongen af Gabis tunge.
Efter mig er Ertas den, der lider mest.
Han og Numitor stod hinanden nær.
I Veio reddede min bror ham fra etruskernes sværd.
Hvorfor taler du om Veio nu?
Din bror er i eksil, Enitos er død, og I bare drikker og spiser.
Jeg har altid beundret dit mod, Ertas.
Men pas på, hvad du siger nu.
Er jeg ikke længere fri til at sige, hvad jeg mener?
Der er ingen, der stopper dig. Tal! Vi lytter.
I kendte ikke tvillingerne.
Enitos og Iemos elskede hinanden.
Iemos kan ikke have dræbt sin bror.
Jeg ville heller ikke tro det, hvis jeg ikke havde set det selv.
Men jeg så det ikke.
Du er bange for at miste dine privilegier.
Du var jo ven med Numitor.
Mit folk slutter op bag Alba, det ved I!
Vi har ingen ufortjente privilegier!
Hvad er det så, du ønsker, du lille konge af Gabi?
Sandheden.
Sandheden ...
Kun jeg kender sandheden.
Og du må bare tro på mig.
Den nye konge har meget at tage stilling til.
Det er kun ret, at Gabi får nye områder at opdyrke.
Hvad vil du sige til drengenes mor?
Drengenes mor er heldig.
I sit eksil får hun aldrig vide, hvad hendes søn har gjort.
Rejs dig op, slave!
Hvor jeg går, går du også. Af sted!
Vi kommer til at vende tomhændede tilbage.
Glem det. Noget må vi fange, om det så bare er en mus.
Cnaeus giver os tæsk, hvis vi kommer tilbage uden bytte.
Vi må vise, at han kan regne med os. Så vil han behandle os som ligemænd.
Gå så!
Tving mig ikke til at trække dig.
Hold op med at se på mig på den måde!
Hvis jeg fanger vildsvinet, tager du så rebet af?
Hvis du taler igen, binder jeg dig til et træ.
Så kommer ulvekvinden og tager dig.
Hvis I vil fange den, skal I slå i jorden med kæppene.
- Hold din kæft, slave! - Jeg prøver jo bare at hjælpe dig.
Stol på mig. Jeg løber ingen steder.
Du får et vildsvin til Cnaeus, som du alene får æren for.
Det er mit. Glem ikke det!
Moder Vesta ...
... trefoldige gudinde, frugtbare moder ...
Du har altid været, er og ...
Hvad er du, moder?
Nu har jeg tjent dig i ti år.
Hver aften har jeg holdt din ild ved lige.
Hvad var min brøde -
- hvis det da er min skyld, at Enitos er død?
Nej, jeg begik ingen brøde.
Jeg passede ilden til ingen nytte.
Du kerer dig ikke om dine tjenerinder.
Så nu kerer jeg mig heller ikke længere om dig.
Hvor kunne du?!
Jeg hører, du er god til at jage.
Bedre end din herre.
Hvorfor skjuler du dig ude i skoven?
Er du på flugt?
Har du dræbt nogen?
Jeg har ikke dræbt nogen.
Kom.
Vælg det bedste stykke.
Det er sandt.
Han jagede med os, men gjorde bare sin del.
Det er ikke, hvad jeg hører fra Aburius og Pacuvius.
Det var dig, der intet lavede.
Det passer ikke.
Det passer ikke!
Fortæl ham sandheden, slave.
Det var Taurus, der fangede det. Jeg adlød bare hans ordrer.
Du lyver i forsvar for din herre. Det taler til din ære.
Kom, sæt dig ved siden af mig.
Flot klaret, Taurus. Du var slaveejer en hel dag!
Taurus siger, at slaven tilhører ham.
Men jeg siger til jer, at han ikke længere er slave.
Nu lyder han kun mit bud.
Værsgo. Spis!
Mars er med os!
Spis.
Der er mad nok. Kan han ikke også få lidt?
Kom herhen med ham. Straffen er udstået.
I dag spiser vi alle.
Ud med dig.
Det er ham, du skal takke for, at du nu kan spise.
Takket være dig, får jeg nu noget at spise.
- Højere! - Tak!
- Jeg står i gæld til dig! - Det rækker.
Jeg afgør, hvornår det er nok.
- Er du sulten? - Ja.
Han er sulten!
Man skal ikke behandle dem alt for dårligt.
Så tror de ikke, de har noget at tabe.
Wiros?
Her. Tag den.
Må jeg spise det?
Lad dem ikke se det.
Rør mig ikke. Jeg er uren.
Er det sandt, hvad de siger?
Spørg ikke om det, du ikke vil vide, fader.
Jeg vil høre det fra dig.
Jeg slukkede den hellige ild.
Ikke fordi du var skødesløs eller træt, men med vilje?
Hvorfor?
Siden Enitos døde, har livet frastødt mig.
Hvad taler du om, min datter?
Jeg var seks år, da Numitor valgte mig til guddommelig tjenerinde.
Enitos var otte.
Han sagde:
"Tænk på mig, når du vogter ilden. Jeg vil også tænke på dig."
"Når du ser på Månen, så husk, at jeg kigger på den samme måne."
Jeg var aldrig alene. Vesta elskede mig, og Enitos ventede på mig.
Så du skændede ilden på grund af et barndomsminde.
Nej, fader.
Enitos er min voksne kærlighed.
Jeg blev ved med at se ham i al hemmelighed.
Hver måned rørte jeg ved hans hånd.
Jeg tryglede gudinden om at beskytte ham.
Stille ...
Stille.
Min elskede datter ...
Du har ødelagt alt.
Fader, lad mig se Enitos en sidste gang ...
... før jorden lukker sig over mit hoved.
Du må ikke røre mig.
Du blev begravet levende.
- Det er, hvad du har opnået. - Fader ...
Min datter vil dø, og det er mig, der skal dræbe hende.
Du kan ikke redde hende. Det er ikke din skyld.
Hvis Enitos ikke var død, ville Ilia være i sikkerhed.
Jeg har altid vidst om hendes kærlighed til ham.
Hvorfor har du intet sagt?!
Hvorfor?!
Fordi Enitos måtte dø.
Lad ikke smerten vinde over dig. Ilia har selv valgt sin skæbne.
Det er ikke noget, vi kan styre.
Ilia er fortabt.
Bed mig ikke om beviser, min søn.
Jeg ved, når en mand lyver.
Jeg beder ikke om bevis, men om ord, der kan overbevise de andre konger.
Du kan ikke overbevise dem, der ikke vil overbevises.
Spurius, Mezentius, Capys ...
Alle forbundets konger står på Amulius' side.
Hvis det er sandt, er vi alene.
Du må redde Numitor, koste hvad det vil, og føre ham til Gabi.
Når vi mødes igen, beslutter vi, hvad vi skal gøre.
Du har ikke megen tid. Gør, hvad du må gøre.
Jeg er her, Enitos.
Nu kan vi endelig være sammen. I døden.
- Gør det ondt? - Nej.
Hvad er der?
Du bryder dig vist ikke om at snakke.
Det gør du til gengæld.
Der er ikke meget andet, jeg kan.
Du snakker også om natten.
Du vender dig og kommer med udråb.
Mange gange har du sagt: "Bror".
Du var sulten, og jeg gav dig mad. Hvad mere vil du have?
Jeg kan ikke gøre meget for dig, men jeg kan lytte.
Er det den bror, du var ude i skoven med?
Han er død nu.
Med ham mistede jeg alt, hvad jeg havde.
Nu håber jeg bare, han vil tage mig med til de dødes rige.
Da jeg var sulten, gav du mig mad.
Sådan en som dig skal ikke dø.
Det er også derfor, du ikke frygter ånderne.
Fordi du ikke er bange for døden.
Jeg vil ikke dø, fader.
Jeg beder til alle guderne for dig.
De vil velsigne dig med en sød søvn.
Min søvn bliver ikke sød. Det ved du godt.
Der bliver sult, tørst ...
... og mørke.
Vi har oplevet forfærdelige dage ...
Dage med tab og mørke.
Himlen åbnede sine porte -
- og stormens vrede blæste os omkuld.
Men nu ser jeg ud over jer.
Jeg ser det hårde blik i jeres øjne -
- og ser, at I har stået imod.
I er her stadig.
Grib jeres sværd igen!
Lad jeres kampråb gjalde igen!
Alba! Alba!
Leve Amulius!
Husk dette kampråb, når I er hjemme hos jer selv igen.
Vi overlever kun, hvis vi holder sammen.
Silvia, kan du kende mig?
Det er Lausus, Ertas' søn.
Hvis vi skilles, er vi dømt til undergang.
Rejs nu!
Lad hver enkelt sørge over sine døde i ensomhed.
O, Mars, du strålende ...
... væbn mig til kamp.
Lad mig leve ...
... så jeg kan dræbe Iemos.
Tekster: Neel Rocco www.sdimedia.com