Vi redder Alba.
Det vet gudene.
Alle leter etter ham.
Jeg ønsker at jorden åpnet seg og kroppen min sank dit de døde er.
Jeg ønsker at jorden åpnet seg og kroppen min sank dit de døde er-
-så jeg slipper å kunngjøre denne grusomheten.
Han har blitt drept. Broren hans, Yemos, drepte ham.
Han ble blendet av en grufull gud. Han ønsket kongeriket.
Han ble blendet av en grufull gud. Han ønsket kongeriket!
Jeg så ham stikke dolken sin i ryggen til Enitos!
Dette er umulig.
Jeg var for langt unna og ubevæpnet.
Jeg kunne ikke redde ham. Jeg sverger overfor alle gudene-
-at hjertet mitt ikke vil hvile-
-før jorden har drukket blodet til Yemos!
-Hvem vil bli konge av Alba nå? -Si hvem kongen vår blir, Amulius!
Alba må ha en konge! Ifølge loven er du kongen!
Du er den eneste som kan lede ligaen vår!
Lenge leve Amulius!
Gi dem det de ønsker. Du blir en storartet konge.
Lenge leve Amulius, sønn av Proca!
Død over Yemos!
Ilia, kongen av Alba vil snakke med deg.
Gjenkjenner du meg, Ilia?
Far.
Ansiktet ditt er forandret.
Ikke skjelv.
Be gudinnen om beskyttelse for meg og lykke for Alba.
Jeg forstår ikke. Bare kongen får komme inn hit.
Jeg er kongen din.
Du?
Og tvillingene?
Én er i live, men han har det verst av de to.
Han drepte broren sin foran meg.
Hvilken av de to er i live?
Yemos er i live.
Hvorfor gråter du, Ilia? Hvorfor?
Far...
Jeg gråter gledestårer for deg.
Er du sulten, Wiros?
Ja. Jeg ber deg...
Brek.
-Jeg forstår ikke. -Brek!
Som en sau.
Vær så snill...
Du ble født til å være slave.
Sånne som deg bør behandles som dyr.
Jeg fant ham ved elven. Han puster fortsatt. Dette er mitt.
Og hva skal jeg gjøre med ham?
Jeg kan beholde ham som slave.
Bra gjort, Taurus. Han fant seg en slave.
Er du sikker på at han lever?
Hold ham i ro!
Han er opprørsk. Han liker ikke å bli holdt nede.
Gi ham til meg, så skal jeg lære ham.
Rolig nå.
Sånn får man slaver til å røre på seg.
Din rakker.
Hold ham.
Hvor er du fra?
Han er ingen tjener. Han er verdifull.
Snakker du språket vårt?
Slikk.
Det er mitt.
Forsiktig, for jeg skal skjære over halsen din.
Har du noe å spise?
Vi er luperci. Vi kommer fra Elea.
Du var heldig som møtte Taurus. Han er den dummeste av dem.
Hører du dem?
De river hjertet ut av oss dødelige og spiser det.
Du var alene i skogen. Møtte du åndene?
Hvorfor svarer du ikke? Hva har jeg gjort deg?
Det dere gjør, gjorde jeg som barn.
Jeg var i skogen med broren min.
Far forlot oss i en hel måned.
Rumina kan fornemme frykt.
Og du stinker av frykt.
Tror du at du er bedre enn meg? Du har ingenting. Du har ingen.
Du er bare en slave. Vi er like.
Jeg er fri.
Du er i et bur.
Vi er ikke like.
Datteren vår skalv.
Som om hun var redd for meg.
Hun er ikke redd for deg.
Hun er redd for alt utenfor tempelet.
-Du er utkjørt. -Jeg har ikke sovet på flere dager.
Makten din er trygg.
Yemos er i live.
Og så lenge han lever, er makten min som et hus bygget på leire.
Han kan ikke flykte for alltid.
Ingen vil tilby asyl til en brodermorder.
Ertas.
-Drikk. -Ikke nå.
Kongen av Gabii har en okse på tungen.
Ertas led den største smerten etter min.
Han og Numitor sto hverandre nær.
I Veii reddet broren min ham fra etruskernes sverd.
Hvorfor snakker du om Veii nå?
Din bror er i eksil, Enitos er død, og du skammer deg ikke over å drikke.
Jeg har alltid beundret deg for motet ditt.
Men vær forsiktig med hva du sier.
Får jeg ikke lenger snakke fritt?
Ingen hindrer deg. Vi lytter til deg.
Dere kjente ikke tvillingene. Enitos og Yemos elsket hverandre.
Yemos kan ikke ha drept Enitos.
Jeg hadde heller ikke trodd det, om jeg ikke så det selv.
Men jeg så det ikke.
Du er redd for å miste privilegier.
Du var Numitors venn. Det er derfor du snakker ut.
Mitt folk er hengivne mot Alba. Vi fikk aldri ufortjente privilegier.
Så hva er det du ønsker, lille konge av Gabii?
Sannheten.
Sannheten...
Sannheten er noe bare jeg vet. Og du må bare tro meg.
Den nye kongen får mange utfordringer.
Det er bare riktig at ditt Gabii får ny jord å dyrke.
Hva vil du fortelle guttenes mor?
Guttenes mor er heldig.
I sitt eksil får hun aldri vite hva sønnen hennes gjorde.
Reis deg, slave.
Der jeg går, blir du med.
Vi kommer til å gå tilbake tomhendte.
Ikke tenk på det. Vi må ta noe, selv om det er en mus.
Cnaeus vil slå oss ned om vi går tomhendte tilbake.
Vi må vise at han kan stole på oss, så han behandler oss som likemenn.
Gå.
Ikke tving meg til å dra deg.
Slutt å se sånn på meg!
Fjerner du tauet om jeg fanger villsvinet?
Snakker du igjen, blir du mat for ulvekvinnen.
Om dere vil fange det, slå i bakken med kjeppene.
-Hold kjeft, slave! -Hør på meg.
Jeg vil bare hjelpe.
Stol på meg, det vil ikke løpe vekk.
Du vil gi Cnaeus et villsvin og få hele æren.
Dette er mitt, husk det.
Moder Vesta...
...trefoldige gudinne, fruktbare moder...
...du har alltid vært, er...
Hva er du, moder?
Jeg har tjent deg i ti år.
Hver natt har jeg tent ilden din på nytt.
Hvilken feil gjorde jeg?
Er Enitos død på grunn av min feil?
Nei, det var ingen feil.
Jeg passet ilden forgjeves.
Du bryr deg ikke om tjenerne dine.
Så jeg skal ikke ta vare på deg mer.
Jeg hører at du er en god jeger.
Bedre enn eieren din.
Hvorfor gjemmer du deg i skogen?
Har du rømt fra noe?
Har du drept noen?
Jeg har ikke drept noen.
Vær så god...
...velg det beste stykket.
Det er sant.
Han jaktet sammen med oss, men gjorde bare sin del.
Aburius og Pacuvius sier noe annet. Det var du som ikke gjorde noe.
Det er ikke sant.
Det er ikke sant! Fortell ham sannheten, slave.
Det var Taurus som fanget villsvinet. Jeg fulgte bare hans ordre.
Du lyver for å forsvare eieren din. Det gjør ære på deg.
Kom, jeg vil at du skal sitte ved siden av meg.
Bra gjort, Taurus. Du hadde en slave i én dag.
Taurus sier at slaven tilhører ham.
Men jeg sier at han ikke er en slave lenger.
Nå adlyder han bare meg.
Ta, spis.
-Mars er med oss! -Mars er med oss.
Spis.
Det er nok kjøtt. Du kan gi mat til ham også.
Ta ham hit. Straffen hans er over.
I dag skal vi alle spise.
Ut.
Du må takke ham, om du vil spise.
Takk. Jeg får spise på grunn av deg.
-Høyere! -Takk!
-Jeg står i din gjeld. -Det er nok.
Jeg sier om det er nok.
Er du sulten?
-Ja. -Spis.
Man må ikke behandle dem for dårlig...
...ellers vil de tro at de ikke har noe igjen å tape.
Her, ta dette.
Kan jeg spise det?
Ikke la dem se deg.
Ikke rør meg. Jeg er uren.
-Er det sant det de sier? -Ikke spør om noe du ikke vil vite.
Jeg vil høre deg si det.
Jeg slukket den hellige ilden.
Ikke av skjødesløshet, tretthet... Du valgte å gjøre det?
Hvorfor?
Helt siden Enitos døde har livet mitt blitt hatefullt.
Hva snakker du om, datter?
Jeg var seks år da Numitor valgte meg til guddommelig tjeneste.
Enitos var åtte. Han sa til meg:
"Når du passer ilden,"-
-"skal jeg tenke på deg hver natt."
"Og når du ser på månen, vit at jeg også ser på den."
Jeg var ikke alene. Vesta elsket meg, og Enitos ventet på meg.
Du skjendet ilden for et barndomsminne...
Nei, far.
Enitos er min kjærlighet som en kvinne.
Jeg traff ham i skjul. Hver måned rørte jeg hånden hans.
Jeg tryglet gudinnen om å beskytte ham.
Hold kjeft...
Hold kjeft.
Min elskede datter...
...du har ødelagt alt.
Far, la meg få se Enitos en siste gang.
Før jorden lukker seg over hodet mitt.
Du kan ikke røre meg.
Du vil bli levende begravd.
-Det er det du har oppnådd. -Far...
Datteren min vil dø, og jeg må drepe henne.
Du kan ikke redde henne. Det er ikke din feil.
Om ikke Enitos var død, hadde Ilia vært trygg.
Jeg har alltid visst om Ilia og Enitos' kjærlighet.
Hvorfor...?
Hvorfor fortalte du meg det ikke?
Hvorfor?!
Fordi Enitos måtte dø.
Smerte vil ikke beseire deg. Ilia avgjorde sin egen skjebne.
Vi har ingen makt over dette. Ilia er fordømt.
Ikke be meg om bevis, min sønn. Jeg vet hvordan en løgner høres ut.
Jeg ber ikke om bevis, men en tale som kan overbevise de andre kongene.
Man kan ikke overbevise dem som ikke ønsker det.
Spurius, Mezentius, Capys...
Alle kongene i ligaen står på Amulius' side.
Om det er sant, så står vi alene.
Redd Numitor, koste hva det koste vil, og før ham til Gabii.
Når vi møtes igjen, bestemmer vi hva vi skal gjøre.
Du har ikke mye tid. Gjør det du må gjøre.
Jeg er her, Enitos.
Vi vil endelig være sammen i døden.
Er det vondt?
Nei.
Hva er det?
Ingenting. Jeg ser at du ikke liker å snakke.
Men det gjør du.
Jeg er ikke flink til noe annet.
Men du snakker også mye om natten.
Du er sint og gråter. Du sa "bror" mange ganger.
Du var sulten, og jeg ga deg mat. Hva mer vil du ha fra meg?
Jeg kan ikke gjøre mye for deg, men jeg kan lytte.
Er det broren du var i skogen med?
Han er død nå.
Og med ham mistet jeg alt jeg hadde.
Og nå håper jeg at han tar meg med seg til dødsriket.
Da jeg var sulten, ga du meg mat.
Sånne som deg er ikke ment å dø.
Det er derfor du ikke frykter åndene.
Fordi døden ikke skremmer deg.
Jeg vil ikke dø, far.
Jeg skal be for deg til alle gudene.
De vil velsigne deg med skjønn søvn.
Den blir ikke skjønn, det vet du.
Det blir sult, tørste...
...og mørke.
Vi har opplevd grusomme dager...
...med tap og mørke.
Himmelen åpnet portene sine.
Og stormens villskap feide oss vekk.
Men nå ser jeg på dere...
Jeg ser i deres harde og dype øyne...
...at dere sto imot!
Dere er her fortsatt!
Grip spydene deres igjen!
Hev stemmene deres i kamprop igjen!
Alba! Alba!
Husk dette kampropet når dere er tilbake i deres egne land.
Vi overlever bare om vi står sammen.
Silvia, gjenkjenner du meg?
Jeg er Lausus, Ertas' sønn.
Og hvis vi sprer oss, vil vi svinne hen.
Dra nå.
Alle sørger over sine døde i ensomhet.
Lysende Mars...
...rust meg til kamp.
La meg leve...
...så jeg kan drepe Yemos.
Tekst: Kay Morten Magelie www.sdimedia.com