Er det dem, der leder efter dig?
Ja. De er soldater fra Alba.
Hvis jeg forlader skoven, fanger de mig.
Hørte du det?
Hvad?
Jeg ved det ikke. Det lød som en stemme.
Det er skoven. Den trænger ind i dig.
Den får dig til at høre ting, der ikke er der.
GABI DE TREDIVE KONGERS LAND
Ilden brændte ham udenpå og fortærer ham indefra.
Såret er betændt.
Lad os være.
Ikke bange. Det er bare mig.
Vi er i sikkerhed nu.
Hører du efter, far?
Jeg ved, du lytter.
Jeg beder dig ...
... for guderne er vist vores fjender.
Lad ikke din æt uddø.
Du må ikke efterlade mig her alene.
Din styrke holder mig i live.
Tal til dem, der forsvarer os. Dine ord er mine.
Vi har kun Amulius' ord for det.
Hans ord mod det, jeg så.
- Og hvad så du? - Du så jo intet.
Stilhed! Lad kongen tale.
Amulius siger, at Iemos var ambitiøs.
Han ville regere alene. Derfor dræbte han sin bror, Enitos.
Og de tredive troede på ham, fordi de er bange.
Han siger selv, at det er blasfemi at tvivle på hans ord.
Men guderne er stærkere end kongerne -
- og en falsk konge er mindre værd end en slave.
Du siger, at Amulius er en løgner -
- men vore marker stod i brand, og nu vokser spelten.
Amulius bragte os regn. Det ved I godt.
Bragte Amulius os regn?! Det tror jeg ikke.
Vi bør nok takke Numitor -
- som accepterede gudernes tegn og forlod kongeriget frivilligt.
Kvinder er ikke velkomne her.
Jeg er ikke kommet for at ytre en kvindes ord.
Jeg har en besked fra min far.
Du er altid velkommen ved rådet. Hvad siger kongen?
Kongen siger, at han har accepteret gudernes forvisning.
Derfor kom regnen.
En velsignelse for hans barnebørn -
- som skulle have arvet tronen.
Amulius har taget det tegn i sin besiddelse ved bedrag.
Han har trådt på menneskers og guders love og udråbt sig til konge.
I kan tro på hans løgne -
- eller genoprette den orden, han har ødelagt.
Hvis I vælger side med Numitor -
- og hans barnebarn Iemos ...
... min eneste overlevende søn ...
... vil guderne belønne jer.
Hvis I i stedet stiller jer på Amulius' side ...
... fuldfører I blot hans onde gerninger.
Jeg er mor til Albas retmæssige konge.
Dræb mig nu ... med jeres hænder og dette sværd.
Rufus ...
Tør du ikke?
Og du, Hirtius ...
Hvis du tror på Amulius, ved du, hvad du skal gøre.
Tag det og slå mig ihjel.
Men husk, at guderne vil drikke dit blod på hævnens dag.
Disse var min fars ord.
Ved du, hvor vi er?
Vi skal denne vej.
Gabi ligger der, hvor solen går ned.
Du er træt. Jeg går i forvejen.
Iemos!
Enitos! Enitos!
Hjælp mig. Enitos!
Iemos! Hvad sker der?
Han er døende!
Jeg må standse blødningen!
Enitos! Du må ikke dø, Enitos! Du må ikke dø!
Du må ikke dø. Forlad mig ikke!
Iemos ...
Du må ikke dø!
Her er jo ingen.
Ikke nu, men han var her lige før.
Hvem? Hvem?
Det er ikke skovens skyld, Wiros.
Det var ham, min bror.
Blodet fossede ud af ham ...
Nu er det nok, Iemos. Det er nok!
Her er ingen.
Der er kun dig og mig.
Jeg så ham.
Jeg burde have reddet ham, men det lykkedes ikke.
Denne jord er hellig.
Gå jeres vej.
Alle ofrer til guderne for at få Ilia tilbage.
Din datter tilhører Mars. Hun træder ind i mørket.
Du kan ikke stoppe hende.
Må jeg tale med hende?
Hvis hun overlever, kan du møde hende igen.
Så vil hun gå blandt mennesker med guddommelig styrke.
Til skræk og rædsel.
Hun bliver Albas pragt og dets fjenders død.
Var det guden, der førte hende hertil?
Reddede han hende, så hun kunne hævne Enitos?
I så fald ville det være bedre, hvis hun var død.
Sig ikke det igen.
Det her er den første dag.
Hvis du udholder smerten, tager Mars dit hjerte i besiddelse.
Løb ... Nu!
Denne vej. Skynd dig!
Dit blod varmes op i hænderne på din nye herre.
Luk øjnene op og se, Ilia!
Det er ikke Vestas ild. Ilden tilhører Mars!
Hjælp os! Efterlad os ikke her!
Hvem er I?
Vi er købmænd.
Skovens ånder angreb os. De dræbte vores kammerater.
De har taget vores varer.
De må tro mig. Vi har hverken mad eller våben.
Vi må til vores hjemby, Gabi.
Tag os med.
Og ham?
Han er min bror.
Er I også købmænd?
Ja, vi holder får. Vi er lige vendt tilbage fra grækernes land -
- hvor vi har gjort en byttehandel med vores uld.
Vi havde tre vogne med olie, men nu har vi intet tilbage.
- Hvor skal I hen? - Til den største by, der findes.
Muren, der omgiver den, er højere end skovens træer.
Veio. Ingen kan indtage den.
Der lever ingen indbyggere i frygt.
Engang, for mange år siden, havde jeg en familie.
En ung kone og tre børn.
Krigen havde bragt mig langt fra Alba og holdt mig væk længe.
I 30-40 dage.
Da jeg kom tilbage ... havde de brændt mit hus ned.
Mine børns kroppe var hakket i stykker.
Kun min kone var i live.
De havde brændt hende -
- men hun levede stadigvæk.
Hun spurgte til børnene.
Jeg sagde til hende, at de levede og var i sikkerhed.
Så lagde jeg hånden over hendes mund.
Jeg dræbte hende for at skåne hende for smerten.
Hvem dræbte dine børn?
Fem sabinske krigere fra Cures.
I ti år tænkte jeg kun på dem.
Jeg bad Mars om at give mig styrke.
Jeg gennemgik pinen og fandt dem.
Jeg dræbte dem, en ad gangen.
Og så dræbte jeg deres hustruer, fædre og børn.
Er din smerte så væk nu?
Mars fjerner ikke smerten.
Hvis smerten ikke forsvinder, hvorfor ville du så have hævn?
Hvis du søger fred, er du kommet til den forkerte.
Mars tilbyder ikke fred. Han tilbyder retfærdighed.
Hvad ønsker du? Fred eller retfærdighed?
Tak.
Der er soldater på vejene.
De kommer fra Alba.
Vi har set dem. Hvad leder de efter?
Iemos fra Alba.
Hvem er det?
Han var Numitors arving.
Den, der finder ham, belønnes med 20 får.
Hvorfor leder de efter ham?
Han dræbte sin bror.
Vi holder ham kold.
Så tager det længere tid for ormene at æde ham.
Hvem er han?
Han er min bror.
Han døde på rejsen. Jeg må bringe ham tilbage til Veio.
Jeg vil ikke efterlade ham hos ulvekvinden.
Hævnens gud, der straffer forræderne og rejser sig af asken.
Indgyd mig mod og grusomhed! Lad mig ikke glemme!
Hævnens gud, der straffer forrædere.
Indgyd mig mod og grusomhed! Lad mig ikke glemme!
Rejs dig.
Rejs dig op!
Respekter guden! Rejs dig op!
Det er nu anden dag. Guden vil nu vise dig det, der aldrig er sket.
Stamp med fødderne!
Iemos ...
Du sagde, du ville dø, hvis det ikke var for mig.
Hvad er dit ord værd?
Vent lidt.
Forlad mig ikke.
Forlad mig ikke, Enitos.
Enitos ...
Enitos.
Tilgiv mig.
Tilgiv mig!
Giv mig din anden hånd!
Jeg kan ikke sådan her.
Ræk mig den anden hånd!
Din tid er ikke inde endnu, Iemos.
Du hævnens gud, der straffer forrædere og rejser sig fra nederlag!
Indgyd mig mod og grusomhed!
Lad mig ikke glemme!
Jeg ønsker ikke fred!
Jeg vil have retfærdighed.
Når du finder dine venner i Gabi, kan du bede om nogle grise til mig.
Jeg kan opdrætte dem. Det er faktisk alt, hvad jeg kan.
Du har bandlyst døden.
Jeg skylder dig mit liv.
Du skylder mig ingenting.
Din bror vendte tilbage efter dig på grund af mig.
Jeg sagde til kræmmerne, at vi var brødre.
Det var ikke min bror.
Han lignede og lød som ham ...
Men det var ikke ham.
Min bror elsker mig. Han ville aldrig opfordre mig til at dø.
Han førte os sammen for at give mig en chance til.
Han ville redde mig fra ånderne, der var ved at tage livet af mig.
Er du Iemos af Alba?
Ingen af os hedder sådan.
Bind dem.
Hvad vil I os? Vi har ikke gjort noget.
Skyggerne kræver retfærdighed.
Min søn hørte dig råbe på Enitos.
Hvad taler du om? Vi er to brødre fra Gabi.
Jeg kender alle købmænd i Gabi, og jeg har aldrig set jer før.
Denne mand kommer fra Gabi og beder om at møde dig.
Jeg kommer med dårlige nyheder fra min by.
Tal.
Ertas og hans børn har budt Numitor velkommen.
Jeg er her for at skåne min by for gudernes forbandelse.
Er Numitors barnebarn Iemos med ham?
Nej, kun datteren, Silvia.
De siger, at Iemos er uskyldig, og at tronen tilhører ham.
Giv ham mad og vin.
Hjælp os, Amulius. Red mit folk fra gudernes vrede.
Gå nu, og hvil dig.
Jeg afventer tegnene. Så rider jeg til Gabi.
Ertas skal få betalt.
En gammel kvinde sagde, at de døde genopstår, hvis de får menneskeblod.
Jeg flår dig i småstykker.
Hvad var det?
Hvad er det!?
Tekster: Neel Rocco www.sdimedia.com