Kom hit, så dytter vi den ut!
Spor an hestene!
Den sitter fast!
Igjen! Hardere!
Kom igjen, dytt!
Sammen nå!
Få ham ut av vognen! Vi fortsetter til fots.
Jeg forteller Amulius at du døde som broren din.
Som en gris!
Se på meg.
Jeg er Yemos, Albas rettmessige konge.
Og sønn av Rumina.
Jeg drømte om ham igjen. Jeg er sikker på at han er i live.
Det håper jeg like mye som deg.
I drømmen sa han at alt vi gjør, vil hjelpe ham å komme hjem.
En gang var det bare krig i disse landene.
De 30 konger var fiender.
En dag viste en hvit purke seg for De 30.
Og hun hadde med seg ungene hun hadde født.
Det var 30 av dem.
Det var et tegn fra gudene.
De 30 kongene var 30 brødre.
Og kongen av Alba skulle være lederen deres.
Gudenes vilje holder dem forent.
Den samme viljen som vil returnere Yemos til tronen.
Sicanus, Capys, velkommen.
Etterlat våpen og menn utenfor. Numitor venter dere.
Vi er her for å minnes din far, kong Ertas.
Han trodde på Yemos' uskyld. Vi vil lytte og så bestemme oss.
Numitors ord vil overbevise dere.
Du snakker som om vi allerede er på deres side.
Jeg liker å tro på det jeg ønsker.
Men uten deres støtte er vi allerede døde.
Lausus og Numitor sendte bud fra Gabii til alle kongene.
De søker allierte som støtter Yemos' sak.
Mange av De 30 konger avviste invitasjonen-
-men andre har allerede reist med følget sitt.
Jeg vil vite gudenes vilje.
-Tviler du på din rett eller styrke? -Far tviler ikke på noe.
-Yemos er fanget og er her snart. -Gudene lot Numitor ta Gabii.
Og jeg må vite...
...om det er rett å bryte De 30s gamle allianse.
Jeg vil ha et tegn.
Vi velger de hellige fuglene i kveld. Du får svaret i morgen.
Det var min feil. Jeg lovet å finne Numitor.
Du hadde få menn og ble beseiret med list. Det er ikke din skyld.
Selv om alle forener seg mot oss, kan hæren vår knuse dem.
Hva er du redd for, da?
Jeg er ikke redd for noe.
Vil du ikke omfavne meg og min far?
Bare når jeg er sikker på at du ikke fødte en brodermorder.
Om sønnen min var skyldig, hadde ikke gudene smilt til oss.
De hadde ikke sendt oss denne mannen og hans folk.
Var det du som beseiret Amulius' menn?
Hva heter du? Og hvilket folk leder du?
Jeg heter Wiros, og jeg leder brødrene mine.
Ikke et folk, men en ulveflokk. Ruminas barn.
Er dette håpet deres? Ulvekvinnen og hennes barn?
Wiros kjenner min sønn Yemos og støtter hans krav på kongeriket.
Har du møtt Yemos?
-Ja. -Lever han?
Han venter bare på å få tilbake tronen sin.
Han fortalte meg at Amulius drepte Enitos gjennom svik.
Hvordan vet du at Yemos ikke løy?
Om du spør meg om dette, er det du som ikke kjenner ham.
Vil du bli den 31. kongen?
Nei.
-Hva vil du da? -Folket mitt...
Han kjemper for meg.
Om du bestemmer deg for å stole på meg, stoler du på ham også.
Wiros har sverget å respektere våre lover.
De ga deg en hytte. Som om du var de latinske kongenes likemann.
Jeg ba ikke om det.
Latinerne respekterer deg og er redd for deg.
De vet at du en dag vil være mektigere enn noen annen-
-og at Albas dronning vil velge deg som sin sønn.
Hva er i veien?
Hun har allerede en sønn.
-Tror du at han fortsatt lever? -Det ønsker jeg mer enn noe.
Jeg ønsker at alle de andre også levde. At ting var som før.
Ting vil aldri igjen bli som de var.
Om vi vil leve, må vi glemme... og finne et nytt hjem.
Dere er hvite som snø.
Hva er i veien med dere?
Se selv.
De var i live ved solnedgang i går. Ingen var nær buret.
Hva betyr det?
Gudene svarer deg ikke.
Hva du enn vil gjøre, må du gjøre selv.
Du lyver. Dere forgiftet fuglene for å tvinge meg til å overgi meg.
Om du tror det...
...beordre mennene dine til å henrette oss som loven krever.
Du tror at du skremmer meg, ikke sant?
Tror du at du skremmer meg?
Om du er skremt eller ei, er likegyldig nå.
Selv om du får oss drept, vil gudene fortsette å ikke si noe.
Yemos har rømt.
-De sier at Spurius' bryst var... -Stille!
Den skjelvende stemmen din er uutholdelig. Hvor er raseriet ditt?
Er du redd for en morder? Er du redd, vil jeg ikke ha deg ved min side.
For jeg trenger raseriet ditt, ikke frykten din.
Ut!
Ut nå!
Du lever...
Omfavn meg...som de levende gjør.
-Du stinker som ei geit, broder. -Du også, broder. Som ti geiter.
De andre...
Spurius drepte dem alle.
Vi skal hevne dem.
Jeg har allerede hevnet dem.
Eleas konge er mat for ulvene.
Jeg holdt meg i live for å gi deg dette tilbake.
Det er ditt nå.
Hva skjedde med deg?
Jeg ble en mann.
Jeg visste det. Jeg visste det hele tiden.
Yemos?
Det er trist å ikke se lyset på en så lykkelig dag.
Det blir flere og lykkeligere dager.
Om gudene reddet deg-
-vil kongene ta dette som et tegn.
Jeg er trygg takket være en gudinne du frykter.
Rumina beskyttet meg.
Hun reddet meg.
Så du dem dø?
Ja.
-Hva gjorde de mot dem? -Betyr det noe?
Hunnulven er død.
Kameratene våre er døde. Betyr ikke det noe for deg?
Hvorfor trenger dere å vite hvordan de døde?
Hvorfor lide om igjen?
-Det viktige er hva de har igjen. -Døden etterlater ingenting.
De lever. De er med oss.
Jeg kjenner dem.
Hunnulven snakket til meg. Hun ga meg motet til å overleve.
Du snakker som om du er vår konge.
Jeg vil hjelpe dere å finne det dere alltid har søkt.
Wiros er kongen vår, ikke du.
Yemos er kongen av Alba.
Han lever for å gi oss byen vår.
Når vi får det vi ble lovet, er han alles konge.
Min by vil være deres by.
Vil du ikke si hva du tenker?
Jeg er glad. Ingenting annet. Spis nå.
Jeg ser deg ikke, men kjenner hvordan du puster.
-Du er redd. -Yemos er sønnen min.
Jeg er ikke redd for ham.
Men du vet at De 30 ikke vil kjempe for en konge-
-som snakker om en fremmed gudinne.
De 30 vil ikke høre på noe som kan støte dem.
Hvis de ikke støtter oss, vil det ikke være på grunn av ordene våre.
16 av dem aksepterte invitasjonen.
Far vil snakke for deg, og jeg skal være med ham.
Tror dere ikke at jeg vet hvordan man overbeviser dem?
Du håner dem, og ingen kjemper med glede for dem som håner dem.
De trodde på Amulius og vendte meg ryggen.
Men det kan jeg tilgi.
Men hva om noen av dem, som Spurius, var enig med ham fra begynnelsen av?
Det kan jeg ikke tilgi.
Det er ting det er best å ikke vite.
Ville du ta imot hjelp fra dem som hjalp å drepe sønnen din?
Jeg ville ta imot alles hjelp for at du skal bli konge.
Du får aldri vite hva De 30 skjuler i hjertene sine.
Noen av dem vil hate deg i skjul-
-og andre vil støtte deg fordi det passer dem akkurat nå.
Vær hilset, Sicanus. Jeg hadde mistet håpet om et vennskapelig gjensyn.
Det er for tidlig å snakke om vennskap.
Jeg har ikke noe imot deg, og jeg håper at du føler det samme.
-Kongene vet at du drepte Spurius. -Spurius konspirerte mot min bror...
Be ham tie. Han er fortsatt en brodermorder og løgner for oss.
Det er rimelig. Jeg kan ikke pålegge dere mitt nærvær.
Vi snakkes senere, når dere har kommet til en beslutning.
Gå med ham, er du snill.
Takk for at dere kom.
Nå lar jeg Numitor snakke.
Hvorfor er du her?
La meg bli her i natt.
Jeg vet at jeg tok feil. Jeg krenket gudens ordre-
-og dro herfra. Jeg hadde for stort hastverk og var overmodig.
Slagenes herre har ikke behov for tårene dine.
Du vet at jeg ønsket rettferdighet, Attus.
Men nå er mor død, Yemos er fri-
-fiendene våre sammensverger seg mot oss, og haruspexen...
Haruspexen sier at gudene har forlatt oss.
La meg være i gudens hus, så han kan gi meg en sann visjon.
Du fikk sjansen din, Ilia. Guden vil ikke snakke med deg.
Tilgivelse og medynk er ukjent for ham.
-Nå er det for sent. -Hjelp meg...
Du er ikke en datter av Mars. Men du er datteren av en konge.
Be dem som elsker deg om hjelp.
Trodde de dere ikke?
De vil ha bevis, og vi har ingen bevis.
Tilgi oss. Vi fant ikke de rette ordene.
Ikke gråt.
Vi skal returnere til Alba, selv om vi må kjempe alene.
Herre, en mann spør etter deg.
Hvem er det?
Før ham inn.
Herre...
-Hvorfor er du her? -Jeg vet at du ventet på meg.
Gudene har sluttet å snakke til deg, og nå er du redd.
Men det finnes fortsatt noen som kan hjelpe deg.
Kan du ta meg til dem?
Jeg kan belønne deg. Jeg lover.
Jeg gjør det ikke for belønning.
Men fordi jeg kan se lidelsen i øynene dine.
Hvis du er modig nok...
...vil de døde svare på spørsmålene dine.
Enitos?
Hvorfor har du glemt meg, Ilia?
Jeg... Jeg vet ikke hvem jeg er lenger.
Du sverget å hevne meg, Ilia.
Du sverget.
Hvor er far?
Hvor er far?!
Kom, sønn av Proca. Ikke vær redd.
Herfra går du alene.
Når du når bunnen, vil de døde fortelle deg skjebnen din.
Hvor er du?
Gudene er stille fordi jeg krenket dem.
Men hva med deg?
Våger ikke du heller å snakke til meg?
Alt jeg har gjort, var for byen.
Jeg hadde aldri drept Enitos. Aldri.
Om ikke gudene hadde bedratt meg.
Er det derfor jeg er uren?
Er det derfor jeg er uren?!
Ja...
Jeg er uren, og jeg erkjenner det.
Jeg hatet broren min.
Og jeg ville være konge.
Det var derfor jeg drepte ham.
Opp med deg.
Det er over Yemos. Over.
Se meg i øynene når du sier det.
Jeg overbeviste alle om å følge meg.
Jeg snakket som om Rumina hadde valgt meg som sine barns konge.
Se hvor jeg har ført dem.
Du førte dem dit jeg er. Det er nok for meg.
Nei, Yemos.
Jeg førte dem inn i en felle der de vil bli drept én etter én.
-De vil ikke dø. -Jo!
De vil ikke dø, sa jeg!
Kongene er her fortsatt.
Vi har til i morgen å overbevise dem, og du kan å overbevise folk.
Jeg?
En slave med Ruminas merke?
En slave som nå har blitt konge.
Jeg vet ikke hva du gjorde for dem-
-men Herennèis, Tarinkri og Deftri vil følge deg hvor som helst.
Gjør det samme med de latinske kongene. Snakk med dem.
De hørte ikke på Numitor. De hørte ikke på Lausus.
Ingen i verden kan overbevise dem.
Du kan å overbevise.
Bli med meg.
Vi har så lenge natten varer.
Er det deg, Ilia?
Eller er det de døde som sendte deg?
Du ble sett forlate byen midt på natten.
Jeg fulgte sporene dine.
Hvem ser du etter blant de døde?
Gudene har forbannet meg, og jeg søkte trøst her.
Gudene er med oss, far.
Jeg var dømt til døden.
Slagenes herre reddet meg.
Slagenes herre?
Det var jeg som reddet deg, Ilia.
Du var begravd i seks dager, og jeg fikk ingen fred.
I skjul tok jeg to hester til gravkammeret ditt.
Jeg tvang det opp og slapp inn luft.
Og så gikk jeg. For du skulle heller ikke se meg.
Du er mitt blod, Ilia.
Mitt blod.
Det er derfor gudene er stille.
Fordi du bedro dem.
Nå er det ingenting.
Vi er overlatt til oss selv, du og jeg.
Du krenket gudenes vilje.
Du utfordret dem... for å beskytte meg.
Ingenting kan skremme deg.
Vi vet hva som er rett, far.
Med eller uten gudene...
...skal du og jeg drepe Yemos.
Yemos.
Hun fødte her, der sønnen din sov.
I dag og ved starten av vår allianse. Underet har gjentatt seg.
I natt fødte en purke 30 grisunger foran hytten deres.
Tilgi oss om vi tvilte.
Det er et tegn fra gudene.
Fra nå av, som 30 brødre, skal De 30 konger kjempe sammen-
-mot Amulius, for du er Albas rettmessige konge.
I rettferdighetens og sannhetens navn...
-Lenge leve Yemos! -Lenge leve Yemos!
Soldatene til De 30 er forent mot oss.
Vi ser dem snart i horisonten.
De sier at jeg løy. At jeg drepte. At jeg krenket den helligste loven.
Om noen av dere tviler på meg, vil jeg at dere forlater byen nå.
Du.
Om dere ikke tviler på meg...
...skal ikke jeg tvile på dere.
Gå nå.
Snakk med soldatene og forbered dem til kamp.
Så bevæpner dere de andre også.
De gamle, barna og kvinnene.
For hvis Yemos vil gå inn i Alba...
...vil han måtte klatre over et fjell av lik.
-Mars er med oss! -Mars er med oss!
Mars er med oss!
Tekst: Kay Morten Magelie www.sdimedia.com