Jag vill ha dem levande!
Varghonan!
"Endast Ajas, Telamonssonen, höll sig på avstånd"-
-"harmsen ännu över segern jag hembar"-
-"när en gång om Achilles' vapen en rättstvist stod oss emellan."
"De skänktes till pris av hans heliga moder."
Ajas var arg att grekerna gav vapnen till Odysseus och inte till honom.
Men Odysseus var den tappraste av dem.
Ajas var också väldigt tapper.
Han och Odysseus hade tillsammans modigt försvarat Achilles lik.
Bara de två vågade kliva fram. Men Agamemnon valde Odysseus.
-Jag sa ju det. -Tig.
Ajas var tapper. Ensam hade han besegrat trojanska krigare.
Men Odysseus, med sin enda list, vann kriget.
-Får jag göra det? -Vet du hur man gör?
Försiktigt.
Gör det aldrig när du är ensam.
Göm kungen.
Ingen får hitta honom.
Inga vapen.
Behåll lugnet, så kommer inget att hända.
Välkomna, främlingar.
Vad vill ni?
Vi är hungriga.
-Var är vi? -I Velia.
Är hon död?
Hon andas.
Men hon har inte vaknat sen vi kom hit.
Öppna.
De har inte sagt nåt sen igår.
Hämta lite vatten. Jag vill inte att de dör.
Har ni funderat?
-Tänker ni lyda er kung? -Jag lyder vem som helst.
Men jag vet inte. Ingen av oss vet.
Ni måste dö för att bevisa det. Är ni villiga att dö?
Är ni villiga att dö för att rädda en hädare?
Inte ens en best skulle vända sitt raseri mot sin moders son.
Men det här är Iemos.
Det är den man som Numitor vill överlämna till Alba.
Vilka av er är törstiga?
Jag ger er så mycket vatten som ni vill ha.
Ni måste bara berätta sanningen för mig.
Den som drack först är svagast.
Ta honom.
Hon har lidit sen ni for till Gabi.
Hon vill bara ligga i mörkret.
Lämna oss ensamma.
Jag är här, Gala. Som du bad om.
Förlåt mig.
-Jag tvingade dig att komma tillbaka. -Du tvingade mig inte.
Där du är, där är jag.
När de sa att du hade farit iväg med henne...
Med vår dotter...
Då tog sig hemska tankar in i mitt hjärta.
Med tankarna, smärtan...
Tusen knivar tränger sig in i mitt huvud.
Och jag är rädd.
Det finns inget att vara rädd för.
Jag är här, och jag är inte utsatt för fara.
Ja, jag ser det nu.
Lova mig att du inte går tillbaka till henne.
Amulius.
Jag måste bli bättre.
Ge mig din styrka, och jag lovar att jag klarar mig.
Jag ska återigen bli din drottning.
Du måste sova. Sömn botar alla plågor.
Lova mig att du stannar här.
Jag lovar.
Mer än två dagar har gått.
Vad tycker ni att vi ska göra? Vi kan inte överge dem så här.
Vi måste återvända.
Tror du att de fortfarande lever?
De var med varghonan. De kan inte vara döda.
Det finns andra fristäder i skogen. Skogen har alltid skyddat oss.
Du vet inte vad du talar om, Tarinkri.
Wiros och jag såg soldaterna.
Säg mig vad du vill att vi gör. Stanna här och vänta på vad då?
Nu har du förstått.
De behöver en vägvisare, och Gudinnan utsåg dig.
Därför sa hon åt mig att studera dig.
Jag... Jag vet inte vad som är det rätta att göra.
Hon säger vad som är rätt.
Om du lyssnar, så talar hon till dig.
Vi får ta av vår proviant och slakta ett lamm.
-Då kan vi mätta dem i några dagar. -Hur länge tror ni att de stannar?
Det sa de inte.
Så länge jag inte hör nåt från min far...
...kan jag inte återvända till Gabi.
Manos...
Du får ge dig av till Gabi imorgon.
-Se vad som händer där. -Ja, far.
Sörj henne inte.
Vi kommer alla att dö.
Säger Gudinnan det?
Att man måste ge upp och dö?
Du sa att Rumia aldrig glömmer sina barn.
Har du slutat tro det?
Vi är inte hennes barn.
Se bara på oss!
Våra vänner är döda.
Skogen är nedbränd.
Och vi är här - i en bur.
När tiden är kommen dödar de oss.
Vi förlorade. Gudinnan har övergivit oss.
För att vi inte förtjänar hennes beskydd.
Säg inte så. Wiros lever fortfarande.
Och han har många med sig.
Be till Gudinnan att hon leder dem vägen.
Och att de kommer och befriar oss.
Jag skulle be istället för dig...
...om jag visste vilka böner du ber.
-Armbandet. Varifrån fick du det? -Varför vill du veta?
-Dödade du dess bärare? -Nej.
Känner du Iemos?
Är du hans mor?
Vad har du gjort mot min son? Svara mig!
Iemos berättade om dig, och om er far Numitor.
-Jag vet vad du var med om. -Lever han?
Ja, han lever.
Velias folk anföll oss. Vi lyckades fly, och han...
Jag vet inte var han är, men har inte tappat hoppet om att se honom igen.
Om du verkligen träffade min son... berätta vad du vet om honom.
När han var barn tog hans far honom och hans bror till skogen.
Där utmanade han en varg.
-Vad mer? -Han pratar inte så mycket.
Men han ser ärlig ut. Jag har aldrig hört en lögn från hans läppar.
Han var född till kung.
Även när vi var ensamma glömde han inte det.
Rättvisa är viktigare än livet för honom.
Jag tror inte ett ord av det du säger.
Iemos skulle aldrig lämna ifrån sig armbandet.
Jag dödade inte din son.
Jag svär vid alla gudar.
Lita inte på nån. Tala så lite som möjligt. Och kom tillbaka snart.
Må ni förbannas! Gå härifrån! Gå härifrån!
Sänk ditt knivblad.
Om han fortsätter så här är han död om några dagar.
Lämna min far i fred.
Du trodde mig inte, men kommer att tro på våra gärningar.
Din far överlever, och du ska se att vi inte är fiender.
Vilka är ni?
-Kände ni också min son? -Hans sår lades om med mina händer.
De har levt i många generationer i skogens grottor.
Rumia är deras Gudinna. Hon beskyddar dem.
Nu beskyddar hon er också, om ni låter henne det.
Är du hans fru?
-Vad heter du? -Pola.
Gå hem. Annars ser jag till att de för bort dig.
Rufus förråder aldrig sin kung.
Att låta honom lida kommer inte att hjälpa er.
Har du nån gång varit hungrig, Pola?
Det har jag. Det finns en stund när hjärtat brister av fruktan.
När hat, värdighet, vrede och kärlek-
-inte längre existerar, och man gör vad som helst för att leva.
Jag väntar på att den stunden ska komma.
Låt mig bli här bredvid honom.
Det är allt jag ber er om.
Staden är ockuperad.
Vallgraven och porten bevakas. Man kommer inte in med vapen.
Och min far?
Kung Ertas...
Gråt, Lausus.
Och vi ska gråta med dig.
Min far var en god man och han var kung.
Han lämnar oss med en lära och en varning.
Gudarna kommer en vacker dag att le mot oss igen.
Och då...
Då kommer våra vapen att tala.
Silvia! Kom fort, skynda dig!
Silvia?
Är det du, Silvia?
Ja, far. Det är jag.
Varför gråter du?
Följ med mig.
Gå hem.
Där han är, där måste jag vara.
Jag vill inte att du ser vad vi gör med honom.
Gör det ni måste. Om ni inte känner nån skam.
Mitt hem utan honom är bara en mörk brunn.
Min sömn utan honom är ingen vila.
Jag lever i hans ögon.
Om han inte tittar på mig igen är jag en livlös kropp.
Är känslan bekant?
Du säger ingenting...
...men dina ögon ljuger inte.
Tänker du att det är bättre att dö?
I dödens rike hoppas jag åtminstone att se honom igen.
För bort henne!
Nej! Jag ber er!
Nej! Snälla!
För mig inte bort från honom!
Iemos morfar är kung, säger du. Men jag ser inga krigare eller vapen.
Han var kung. Han bror tog allt han hade.
Var det Gudinnan som ledde oss in på hans stig?
Han kanske ger oss en stad.
Deras stad är Alba. Vad har Alba med vår Gudinna att göra?
Städer kan byta namn, Tarinkri.
Du. Det var du som räddade henne.
Du måste lyssna till henne.
-Vem av er är Wiros? -Jag.
Silvia vill tala med dig.
Jag gjorde den här åt dig.
Så att ingen ser vad du har fått utstå.
-Ni kallade på mig. -Närma dig kungen.
Var det du som botade mig?
Det är mitt folk som ska äras, inte jag.
Det är gudarna som ska äras, som förde Wiros och hans folk hit.
Silvia berättade om dig och Iemos.
Vad är du villig att göra för honom?
Jag lever tack vare honom. Jag skulle göra vad som helst.
Jag vet inte var han är och hur jag kan hjälpa honom.
Vår fiende lever i Alba.
Mannen som förrådde oss, mördaren, troninkräktaren.
Kan ni hjälpa oss döda dem?
När Amulius är död, och Alba än en gång är befriat...
Då kan min son återvända som kung.
Har du inget att säga?
-Vill ni inte hjälpa oss? -Ni har sett oss.
-Vi är för få för att inta Alba. -Vi blir inte för få.
En dags vandring härifrån ligger Gabi, min stad.
Amulius dödade min far och ockuperade staden med sina soldater.
Om du hjälper oss befria Gabi-
-kommer de trettio kungarna att se att Amulius inte är oövervinnlig.
Jag ska tala med dem, en och en-
-om det är nödvändigt, och övertala dem-
-tills de är villiga att slåss vid vår sida.
Mitt folk skulle slåss... men jag måste utlova nåt i utbyte.
De får mark att odla på.
Vi helgar Alba åt deras gudinna.
-Silvia! -Det är det de vill, far!
De söker en stad för att välkomna sin gudinna.
Alba är helgad åt våra gudar.
Vi behöver deras hjälp, far.
Lova det som är rätt att lova.
Jag är inte längre kung. Jag kan inte bestämma åt mitt folk.
Om ni hjälper oss kommer Alba att belöna er, tro mig.
Jag är ingen kung heller.
Men jag vet vem som bestämmer för mitt folk.
Min kung, hjälp henne. Jag har aldrig sett så mycket smärta.
Det räcker nu!
Någon! Förbarma sig över mig!
Vi rådfrågar haruspexen. Vi ska hitta orsaken till hennes lidande.
Ärofulla moder!
Ärofulla drottning!
Ärofulla härskare av bergen och vargarna!
Ärofulla moder!
Ärofulla drottning!
Ärofulla härskare av bergen och vargarna!
Ärofulla moder!
Ärofulla härskare av bergen och vargarna...
Tala, säg det du måste.
Du sa att jag måste visa dem vägen.
Varför talar hon inte?
Hon är död.
Det här är det tecken Gudinnan gav oss!
Vi är ensamma.
Rumia överger oss utanför skogen.
Vänta, Herennèis. Det är inte som du sa.
Hon är död, Wiros.
Vi förde henne ut ur skogen, och hon dog.
Ja, det var det som hände. Det är sant.
Gudinnans röst vägledde er varje dag. Hon lovade er en stad.
Istället är vi nu besegrade, förlorade... Och ert orakel är tyst.
Hon verkar ha glömt er.
Ändå vet ni att ert öde väntar i den där hyddan!
Hur hade vi kommit hit om inte Gudinnan ville det?
Även nu vägleder Rumia er. På det sätt hon har väglett er förut.
Nu behöver ni inte längre orakel, för er tid i exil är över!
Nu är ni inte längre ett folk som tvingas gå under jorden!
Nu får ni en stad. Den staden ska erövras med era händer och ert mod!
Om ni vill...
Om ni håller ihop...
Då kommer Gudinnans röst att vara min röst.
Ni kan själva välja.
De som vill återvända till skogen kan gå nu.
Ni andra, gör er redo att slåss.
Vi överlämnar oraklet till floden.
Imorgon...
...i Gudinnans namn, ska vi erövra staden Gabi.
Kommer hon att bli bättre?
Svara mig.
Är din fru ren inför gudarna, Amulius?
Ja.
Medvetet eller omedvetet drog ni vrede till er.
Gå härifrån! Lämna oss ifred!
Gudarna hämnas på mig.
Min smärta kommer att spola bort det blod vi har spillt.
Men det är rättvist.
Jag tvingade dig till gudlöshet.
I och med min död...
-...blir du fri. -Nu räcker det, Gala!
Du bär inte skulden.
-Bär ut henne. Hon är död. -Rör henne inte!
Hon lever, och du får inte röra henne!
Håll tyst, din hund.
-Hörde du vad han sa till dig? -Skulle jag ta order från dig?
Du tar order från nån som skrämmer dig.
Men när du ser oss tänker du att vi är förlorade.
Men du kan inte döda oss, för vår mor bevakar oss och glömmer oss inte.
När hon kommer till oss med sitt följe av tusen vargar-
-ska vi minnas vad du gjorde.
Vi kommer inte att visa barmhärtighet mot nån av er.
Inte mot era barn, inte mot era fruar.
Ni kommer alla att dö!
Han har inte vårt blod, han kan inte våra böner.
Men han har mer styrka än vi.
Be, barn av Rumia. Be om frälsning för Kaila.
Då kommer Gudinnan tillbaka och vakar över er.
Rumia, moder av män och bestar.
Du som skapar och förgör.
Ge livet tillbaka till din modigaste dotter.
Rumia, moder av män och bestar.
Du som skapar och förgör.
Ge livet tillbaka till din modigaste dotter.
Rumia, moder av män och bestar.
Du som skapar och förgör.
Ge livet tillbaka till din modigaste dotter.
Varför är du fortfarande vaken?
Det du sa idag... Jag kan inte sluta tänka på det.
-Var det Gudinnan som föreslog det? -Jag...
Jag vet inte hur gudarna talar till oss dödliga.
Rufus!
Du hade rätt. Han förrådde inte sin kung.
Varför för ni honom till mig?
Det var du som räddade honom med din kärlek.
Ställ inga fler frågor, och ta hand om honom.
En gång var jag bara en slav.
Ett föräldralöst barn.
Jag var rädd.
Jag kunde ha dött flera gånger om, men se på mig.
Jag räddade mig själv, och jag fann mitt folk.
Nu har jag den mäktigaste kungen i mina händer.
Jag kunde inte ha gjort det ensam. Hon måste ha velat det, Rumia.
Därför vill jag vara hennes röst från och med idag.
Text: Helena Lindén www.sdimedia.com