Jeg tror på Amerika.
Jeg tror på Amerikas folk.
Tross at valget ikke gikk vår vei
tror jeg at vi gjorde en forskjell. Vær sikre på at vi fortsetter å kjempe.
Maggie og jeg vil takke alle, som hjulpet oss så langt.
Dette handlet aldri om meg.
Det handler om oss.
Det handler om dere.
Det handler om framtiden.
Jøss, Roger. Han tapte ikke fordi han bannet.
Han tapte fordi motstanderen brukte tre ganger så mye penger.
-Skal du sitte i forsetet? -Ja, hvorfor ikke?
Ha en god reise, fru Lambert.
Takk, Ellen.
-Hvor skal dere? -Til familiens hus i Georgia.
Det var 20 år siden jeg var der. Det burde bli riktig romantisk.
-Så fint. Lufthavnen, altså? -Hvis du ikke vil kjøre helt til Georgia.
-Det hadde jeg ikke tenkt meg. -Nei, ok. Japp.
Lufthavnen blir bra.
Alvorlig talt, skatt. Mediapause.
Nå hevder foreldrene at han er hørselskadet.
-Hei, vi har bestilt - Lambert. -Manuell, eller automat?
Manuell.
Jeg vil ikke høre noe mer om det.
Her i Sørstatene kjenner ingen meg.
Hei! Jack Lambert. Ja, for faen!
-Vi kan fremdeles fly til Hawaii. -Hold opp. Du vil elske dette.
En småby, midt i ingen steder. Ingen bryr seg om oss.
Selger vi huset raskt, kan vi gjøre en kort reise.
-En romantisk helg i Maui. -Dette kommer til å bli romantisk.
Skogen, innsjøen, stjerneklar himmel.
-Det høres ikke verst ut. -Vent og se. Luften er annerledes her.
Det er fuktig, men det er så fullt av liv.
Når vi vel kommer til huset blekner alt annet bort.
-Det er rustikt. -Det har ikke forandret seg.
Kom an.
-Har noen passet huset? -Ikke på et år siden pappa døde.
-Er du sikker på at vennen din klarer det? -Ja, Patrice er en proff.
-Ganske retro. -Det er så underlig.
-Jeg har ikke vært siden tenårene. -Du har aldri vært tenåring.
-Jeg går og ser på utsikten. -Den er nydelig.
Jeg er ikke imponert av din pappas smak, men utsikten var utrolig.
-Hva er dette? -Det er er bevis...
...på at jeg faktisk har vært tenåring.
-For et tåpelig smil. -Ja, det var før mediatreningen.
-Hvem er jenta? -Det er Elise.
Hun er søt. Den lokale jenta som slapp unna.
Pappa lot det virkelig forfalle. Jeg antar at vi ikke skal jogge.
Hva? Du kan rydde med en machete.
Det gjør deg godt.
Ja, Patrice får se på det.
-Er du sikker på at bryggen er sikker? -Absolutt, pappa bygde den selv.
-Gikk det bra? -Ja, den må fikses.
Patrice får se på den.
-Vet du hva du gjør? -Ja, det er bare å trykke på disse.
Ja!
Patrice får se på det.
Herlig.
Voilà!
-Hva er det? -Hva er det for noe?
Ravioli. Jeg vet at det ikke inngår i dietten din, men det fins ikke annet.
Jeg elsket dette. Pappa ga meg dette hele tiden. Du vil elske det.
Jøss! Enten har den blitt dårlig, eller så har smaken min forandret seg.
Er noe bra, så er det alltid bra. Det ser forferdelig ut.
Hei... Unnskyld.
Jeg er bare trøtt.
Jeg ville at det skulle være perfekt.
Det er derfor du er perfekt. Kom hit.
-Det er så mye å velge blant. -Bare ta en Cheddar.
Jeg henter en flaske vin.
Unnskyld, jeg så deg ikke.
-Elise? -Ja.
Jack?
Fant en brukbar Camembert. Hvorfor en boks? Det er fersk asparges der borte.
-Jeg liker den på boks. -Du vil ha hermetikk?
Hører du selv hva du sier?
Her den lille bokormen. Hils på Jack.
-Hei, Jack! -Hei, Louise.
Louise tror at litt maling og litt oppfiksing selger stedet med en gang.
Jeg håper til noen som setter pris på det. Det må være Patrice.
-Ta meg tilbake til kjøkkenet. -Ja, men det må gå raskt.
Det var som bare.
-Du ser godt ut. -Du vet. Man prøver å holde formen.
-Har du chinos? -Avslappet stil.
-Jeg må snakke med deg om... -Å, dette må være din vakre kone.
-Hallo! -Hallo! Så godt å endelig se deg.
-Beklager at jeg ikke rakk bryllupet. -Ingen fare. Det var så lenge siden.
-Jeg hadde akkurat startet firmaet. -Jack sier at det går bra for deg.
Jeg ville aldri stolt på en politiker.
Ja, det går bra. Jeg er spent på å få begynne å jobbe med huset.
-En masse herlige minner herfra. -Det trengs å friskes opp.
Nei, nei, nei. Jeg elsker det. Hvor lenge er det siden dere så hverandre?
-10 år? Da jeg kom til New York. -Ja, 10 år.
-Jeg kan tilby en øl, men de er varme. -Ingen fare. Jeg henter verktøyet.
-Jeg fikser litt vin. -Takk, skatt.
-Du har fått en riktig flott en. -Du, jeg traff Louise.
Faen.
-Jeg holder ikke på å bli sprø, hva? -Hun har akkurat kommet tilbake.
Det tullefirmaet ansatte pappaen hennes.
De sendes ut til 10 år i kolonien og ingen er forberedt.
De fleste kolonister sendes ut til andre prosjekt.
Men de kunne ikke få med alle, så de ble sendt tilbake etter 10 år i rommet.
-Det er stygt. -Ja, men de får sin bosetning.
Jeg ville ikke hatt noe imot å få betalt for å sove i 20 år.
-Hun har ikke forandret seg. -Nei, du vet hvordan det virker.
Lysets hastighet, dvale. Ingen eldes på en sånn reise.
Pappa hjalp til å utvikle det. De skal jo ikke komme tilbake.
Nå setter vi i gang.
-Kan jeg by på noe mer? -Takk.
Tror du vi kan fikse stedet på en uke?
Ja, ja. Jeg tar inn noen. Vi maler litt og fikser det som er ødelagt.
Du vil vel ikke gjøre for mye og ødelegge stedets sjarm.
Sånn ja.
-Vil du se på bryggen også? -Vi vil bare snakke litt først.
-Det er ok. Vi går dit. -Takk. Jeg har et ostebrett på gang.
-"Jeg har en ostebrett på gang." -Ti stille.
-Hun har vært en god partner. -Så romantisk.
-Hvor bor hun? -Hvem da? Å, Elise.
Hun bor i sin bestemors hus til pengene...
-Nei. -Hva?
Ikke snakk med henne. Jeg har ikke sagt at du skal komme.
Hun vet at jeg er her.
-Du, hun er bare 18 år. -Det er ikke på den måten...
-Jeg vil bare prate med henne. -Og hva skulle du si?
-Aner ikke. -Nei, akkurat.
Og det er ikke noe fysisk, ok? For deg var det 20 år siden.
Men for henne har det bare gått noen måneder.
-Kommer du? -Ja.
-Pass trappen. -Den trenger å fikses.
Kan vi hvile litt? Jeg trenger å hvile litt.
-Hva vet du om tidsdilasjon? -Hva?
Du vet når tiden passerer i ulik hastighet.
-Som koloniskipene? -Akkurat.
Kom an!
Man reiser nær lysets hastighet, tiden sakter ned.
Årene passerer her, men for folk i romskipene står den nesten stille.
Det er derfor de ikke forventes tilbake. Om de gjør det, har de reist i tiden.
-Hva prøver du å si? -Elise, jenta på fotoet.
-Din gamle kjæreste? -Ja visst. Hun har kommet tilbake.
-Hva snakker du om? -Pappaen hennes fikk jobb der.
Hun måtte dra med et koloniskip da hun var 17.
Men noe gikk galt, antar jeg.
Hun var nødt til å komme tilbake, så 20 år for henne er borte.
-Patrice fortalte det. -Vent litt.
Din gamle kjæreste har kommet tilbake fra rommet, og hun er tenåring?
Ja, det er det jeg sier.
Jeg visste det ikke, skatt.
Trodde du jeg skulle bli sjalu?
Jeg vet ikke, kanskje. Det er underlig.
Det er fantastisk. Jeg leste en artikkel om det i fjor.
Jeg ville invitert henne. Ja, selvsagt.
Hun har kommet tilbake fra rommet... og hun kjente deg da.
-Vi må invitere henne på middag. -Ok.
Dette var oppsiktsvekkende. Kom an, opp med pulsen.
Jeg henter tørkepapir.
Du må slutte å gjøre dette mot deg selv.
-Du har nok helseproblemer. -Ingen fare.
Det var bare matforgiftning.
Ja, ja, ja.
Jeg kommer.
Hei, Elise.
Hei.
Patrice sa at du bodde her.
Er alt i orden?
Kom jeg upassende?
-Jeg trodde ikke jeg fikk se deg igjen. -Ikke jeg heller.
Du mistet denne i butikken.
-Hva? -Aspargesen din. Jeg kjøpte den til deg.
Jeg skulle ikke kjøpe den. Jeg jobber der.
-Ok. -Takk.
Ja, selvsagt.
-Du ser så gammel ut. -Ok, takk.
Ja, det skjer ting på 20 år.
Og du er kledd som en selger.
Jeg er kledd som en...
Jeg vil invitere deg på middag i morgen kveld.
Vi vil invitere deg på middag. Min kone Maggie og jeg.
-Maggie? -Ja, jeg har vært gift i fem år nå.
-Fem år. -Jeg håpte at vi kunne prate litt.
Ta med pappaen din. Jeg vet at han ikke likte meg, men jeg vil treffe ham.
Hva sier du? Vi bor i sjøhuset.
-Husker du hvor det ligger? -Ja, som om det var i går.
Ja da.
-I morgen kveld klokken sju? -Absolutt. Klokken sju funker.
Ja, ålreit.
Bra, vi ses i morgen kveld.
Elise!
-Hvem er den femte? -Patrice.
Han kunne ikke jobbe i dag, men han kan komme på middag.
Jeg trodde det ville være moro for Elise. Spiller det noen rolle?
-Stopp nå. Jeg har Roger her. -Jeg vil ikke prate med ham.
Jacky-Jack, buh! Din stilige jævel. Hvordan går det?
-Hei, Roger. -Savner deg. Har du fått beskjedene?
-Nei, vi har en mediapause. -Er det et nytt partystoff?
-Vil du dele med onkel Roger? -Jeg er litt opptatt.
Gode nyheter. Ungen har ikke hørselsskade. Det var bare et påfunn.
Det virker som Janet Chang har fått et slag.
-Er det gode nyheter? -De har satt inn nano-roboter.
Hun er snart tilbake med arrogansen sin, men hun vil ikke kunne bli guvernør.
Da er bare Folger igjen til nominasjonen og alle vet at han er svak.
-Vent litt! -Det kunne ikke vært bedre timing.
-Vi har gode sjanser. Folger er utdatert. -Jo, men alle tror at jeg er gal.
Folk syntes du viste lidenskap da du skrek til ungen.
De kjente deg bare ikke nok da.
-Hvor er du, Roger? -På Breadline, et nytt sted.
Kona min sendte meg hit. Man må stå i kø og siden får man brød.
Gjør greien din, Jack. Vis folk at du er en familiemann.
De elsker lidenskapen din.
-Han har rett. -Det gir Maggie litt lidenskap også.
-Dette er en stor beslutning. -Ja, og du har ikke god tid.
Ring meg i morgen. Ok? Vi greier dette. - Du rører meg ikke.
Det gjelder dere alle. Det er en kø.
-Guvernør? -Hvorfor ikke?
Hei, kom inn.
-Hei, Hank. -Du ser akkurat ut som faren din.
Hei, jeg er Maggie, Jacks kone. Hyggelig å treffe deg.
-Hei, Elise. -Hei.
-Kom hit.
-Du er bedårende. -Takk.
Får jeg lov?
-Kan vi drikke den? -Vi gjør det med en gang.
Jeg skal si noe.
Når man ser ting forandres... merker man det knapt.
Hopp over 20 år...
...og man ser hvordan ting virkelig er.
Alle er gamle... alle ser feite ut.
Jeg sa til faren din at han var nødt til å holde ting i stand,
men han hørte ikke på andre enn seg selv.
-Det kan jeg ikke si imot. -Kjente du Jacks far godt?
Jeg traff ham på grunn av de to.
Jack har ikke fortalt hvordan dere møttes.
-Vi møttes på kino. -Utenfor kinoen.
Kom an. Du skrev et dikt om det.
-Et dikt? -Snuskete romantisk.
-Du vil ikke høre det. -Jo, det vil jeg.
Jeg var med en venn. Min bestevenn Claire.
-Visste du at hun har blitt frelst? -Ja, hun var en hardnakket punkateist.
Rart. Vi sto ved billettluken.
Jeg hadde bare småpenger på meg.
Jeg talte myntene.
En gutt dyttet meg og så var det mynter overalt.
En mynt havnet på siden og rullet langs køen og...
...det rullet rundt folk...
...som om det hadde en egen vilje.
Den hoppet til og med over noens fot og fortsatte å rulle.
Jeg sto lengst bak i køen med Patrice.
Jeg så hele forestillingen.
Vi sto og snakket dritt.
Men plutselig var det et lite tumult og jeg så ned og mynten
rullet rett mot meg.
Underlig, for ikke engang da var det noen som brukte mynter.
Det sikksakket fram og tilbake.
Og så kom den rett til meg.
Jeg tok den opp og der var hun.
-Der var du. -Du var helten min.
-Og så stjal du fra meg. -Jeg betalte billetten din.
-Du beholdt mynten min. -Jeg prøvde å gi den tilbake.
Som med aspargesboksen.
-Hva? -Ingenting.
Da vi møttes i butikken mistet jeg en aspargesboks. Han leverte den tilbake.
Han innså ikke at jeg jobbet der.
-Det er kvalmt, hva? -Virkelig.
-Hvordan møttes du og Jack? -I en bar.
Jack var veldig full. Jeg var veldig full.
Vi ville begge ha pizza. Det hadde vi felles med en gang.
Vi gikk og fikk pizza.
Neste dag ringte han, og han husket ikke hva jeg het.
Jeg syntes han var en idiot. Men jeg ga ham en sjanse til, og...
...han klarte seg riktig bra. Vi giftet oss to år senere.
Det var ikke så romantisk, men...
...relasjoner forandres og vokser.
Det handler ikke om hvordan de begynte. Den handler om...
...alle netter på dårlige motell, og takeaway, og...
...sitte i kirkemøter, og kamper...
...og alle lange bilreisene når vi lytter til velgere...
...som prøver å forandre sine liv. Det er sånt jeg verdsetter.
-Sånt verdsetter jeg. -Unnskyld meg.
-Mer vin? -Ja.
Elise... Hvordan var den reisen?
Det er ikke mange som reist så langt og siden kommet tilbake.
Jeg husker ikke. Vi sov.
-Drømte du ikke? -Nei. Jeg tror ikke det.
-Ingenting. -Jeg husker fragmenter.
Lyden av døren til kapselen. Kulden mot huden min.
Jeg husker at øynene mine ble tunge og siden
...følelsen av å falle, som man får når man holder på å sovne.
Men jeg kunne ikke stoppe fallet, eller våkne.
Jeg fortsatte å falle ned i det som føltes som en uendelig tomhet.
-Det lyder forferdelig. -Det var fredelig.
Jeg kan forestille meg at et barn føler sånn i livmoren.
Følte du ikke at tiden passerte?
I en annen bevissthetstilstand merker man ikke tiden i det hele tatt.
Det kunne ha gått ett sekund, eller hundre år.
Da jeg til slutt åpnet øynene og så ut gjennom vinduet
var det så...stort...
...større. Hva er det for ord?
-Uendelig. -Ja, uendelig.
Så mange stjerner og farger
og spiraler og skinnende stjerneklynger.
Jeg trodde jeg skulle føle meg liten i alt mørket...
...men i stedet...var det vakkert.
Et uendelig mysterium rundt.
Men jeg var ikke redd.
Jeg var fylt av undring.
-Koloniene, da? -Det var en jævla katastrofe.
Det var ekstremt overdrevet hvor raskt alt gikk. Det var knapt på 20 %.
Atmosfæriske og strukturelle problemer og den statlige korrupsjonen.
De kunne ikke ta imot alle. Et geni besluttet å ha et lotteri.
Lotteri, hvorfor?
For å bestemme hvem som fikk bli.
-Dere fikk vel alle en bosetning? -Det var også en spøk.
20 år borte...uten videre. Og for hva?
Alle vennene her er pensjonerte gamle menn.
Kroppen har blitt dårlig av dvalen
og på toppen av det så er jeg arbeidsløs.
Dette er morsomt.
De har ikke gitt Elise pengene hennes, fordi...
Hør her. Hun bare er 18 år.
-Hun ble født for nesten 40 år siden. -Ta det rolig, pappa.
Det er ingen fare.
De er alle byråkratiske svin.
Da jeg var kongressmann beskyttet jeg kolonister fra firmaenes embetsbrudd.
-Spesielt barna. -Kunne du gjøre noe?
Vi hjalp noen barn. Jeg ville ha en sterkere lov, men de var for mektige.
Men lovstiftningen ble ikke som jeg ønsket.
Vi måtte kompromisse en hel del.
Du er mer lik faren din enn jeg trodde. Mye prat og lite gjort.
Skål.
-Er du ok? -Ja, jeg har det bra.
Bra.
For en merkelig scene, hva?
Det er alltid rart når kona og kjæresten treffes første gangen.
Hvorfor lar du ikke Hank jobbe med deg?
Fordi han er en drittsekk.
Han kjenner til huset og han trenger en jobb.
Jack, dere er jevnaldrende nå. Du trenger ikke imponere.
Du gjør meg en tjeneste.
Ok, men om han dukker opp full...
...kommer jeg også til å drikke.
-Hvor skal jeg sette disse? -Sett dem hvor du vil.
-Jeg kan vaske dem opp. -Ingen fare.
I kjøkkenet mitt hjemme setter man bare oppvasken i vasken
og neste dag står den i skapet.
-Hvordan foregår det? -Jeg vet faktisk ikke.
-Er det et vennskapsarmbånd? -Ja, min venn Claire laget det til meg.
Jeg bar sånne hele tiden. Er de inne igjen?
Jeg vet ikke. De var det da jeg reiste.
Det var nok da jeg bar dem.
Vi gikk antagelig på videregående samtidig.
Antagelig. For en merkelig tanke.
De burde være her og hjelpe oss. Så du da Patrice ga meg brettet?
-Ikke misforstå meg. Jeg liker ham. -Men han er litt umoden, hva?
Han er en av få som ikke har forandret seg i det hele tatt.
Det må ha vært overveldende for deg.
-Alt dette. -Det går.
Har du tenkt på hva du vil gjøre med livet ditt nå som du er tilbake?
Ikke egentlig. Reise, kanskje.
Her på jorden altså. Bare være på drift. Jeg har aldri vært noe sted.
-En gang i New Orleans med mamma. -Ikke kast bort en sånn mulighet.
De fleste får ikke muligheten til å se hvordan alle andre ble.
Du kan lære av deres feil, og ta alle de rette avgjørelsene.
Da jeg var på din alder visste jeg akkurat hva jeg ville.
Jeg visste hvilket college jeg ville gå på. Hvilken praksis jeg ville gjøre.
En advokatbyrå som kunne sette fart på karrieren min.
Jeg hadde en plan og jeg gjennomførte den.
-Det høres moro ut. -Hvis man vil oppnå noe trengs en plan.
Hva er det jeg sier?
Jeg husker da jeg var på din alder. Inn det ene øret og ut det andre.
-Du kommer sikkert på noe. -Sikkert.
-For en fin kjole. -Takk.
Men husk at mindre er mer.
Ellers ser det ut som om du anstrenger deg for mye.
-Jeg trenger ikke veldedigheten din. -Kom an, Hank. Patrice trenger hjelp.
Det gikk så bra sist da en Lambert prøvde å hjelpe meg.
-Holder du fremdeles på med SUP? -Hva?
-Ditt gamle utstyr står i skapet. -Har du drevet med det?
-Jo...det var lenge siden. -Jeg lærer masse om deg.
-Vi burde gjøre det igjen. -Jeg tror ikke det.
Jeg kan ikke forestille meg det. Du er den mest ukoordinerte jeg kjenner.
-Jeg vil se deg i våtdrakten. -Jeg også.
Jeg bar den som en andre hud...vakkert.
Du gjør vi det. I morgen, jeg har fri da.
-Ja, hvorfor ikke? -Ja, i morgen.
Kult.
Jeg har ikke eggløsning.
Det var hyggelig.
-Virkelig? -Ja, jeg syns hun er søt.
Hvorfor sa du ikke at du så henne i kolonialen?
Jeg trodde jeg har blitt gal. Jeg ville vente til jeg pratet med Patrice.
Det må ha vært underlig.
-Hun er fremdeles forelsket i deg. -Hun er bare et barn.
I den alderen føler man ulikt fra uke til uke.
-Du vet hva jeg mener. -Jeg syns synd på henne.
-Hun kommer over det. -Du er en bra kar.
-Vil du ikke? -Vil du?
Jeg vet at du ikke har eggløsning, men...
-Vi kan. -Bare om du vil.
Ja, nå har jeg det.
Det ser fabelaktig ut, skatt.
-Takk. -Vær så god.
-Du må være stolt. -Han prøver i alle fall.
-Var han noensinne bra? -Da han var 15 var han kongen.
-Virkelig. -Nei, men han hadde greiene.
Vi la utstyret på stranden og lot som om vi holdt på når jentene gikk forbi.
-Funket det? -Iblant, men Jack traff Elise.
Jeg ble forlatt alene med alle vakre jenter. Det har ikke forandret seg.
-Du er fremdeles dårlig. -Det var lenge siden.
-Hvor lenge siden? -Sist var det med deg.
-Hva? -Jeg har ikke vært her på 20 år.
-Besøkte du aldri pappaen din? -Vi sluttet å prate for lenge siden.
Noen beskjeder iblant, bursdagshilsener, men...
-Vi ble uvenner. -For det han gjorde mot oss?
Det var andre greier...men ja.
Jeg var rasende. Jeg ba ham hjelpe pappaen din med en jobb.
Så er du bare borte...for alltid.
Hank hadde ikke trengt å ta den. Jeg hater begge to.
Nå som han er borte ønsker jeg at ikke hadde brutt med ham.
Han gjorde sitt beste. Men det føltes som verdens undergang.
Men han så det som
at familien din fikk en mulighet, og jeg var bare tenåring.
Jeg ville komme over deg.
Har du gjort det? Kommet over meg?
Jeg har aldri forestilt meg Jack som guvernør.
Det kreves mye slit for å komme dit, men du får se.
Er det ikke et stort valg å ta. Dere kom akkurat hit.
Det blir bra å komme inn i kampen igjen, og ikke leve i fortiden.
Gå videre til man får det man vil.
-Er det det han vil? -Det er det vi begge vil.
Det virker mer som om han trenger en pause.
Lurer på hva de prater om?
Har ikke du jobb å gjøre?
-Det er ikke det jeg sier. -Det kan være på begge måter.
Det var ikke bare betydningsfullt. Det var det mest betydningsfulle.
Det forandret meg på mange måter.
Jeg er fremdeles påvirket av den sommeren.
Hvis man ser det sånn, ha jeg ikke kommet over noe av det.
At du vokste opp og ble en tullpratende politiker.
Jeg var nødt til å vokse opp. Jeg giftet meg.
-Jeg var nødt til å gå videre. -Så du kom over meg. Bare si det.
Du klager på at jeg prater som en politiker.
Jeg har glemt hvordan man prater med en tenåring.
Hvor lang tid tok det?
-Hvor lenge? -Jeg vet ikke. Ett år?
Ok, det var mer enn ett år.
Kom an, Elise! Alvorlig talt! Kom opp!
Det var mye lenger enn et år. Jeg mente det ikke.
Herregud. Du skremte vettet av meg.
Hvor lenge var jeg under overflaten?
-Hvor lenge var jeg under overflaten? -Jeg vet ikke. 30 sekunder?
Ja, 30 sekunder. Nå vet du det...
...hvor lang tid det tok å komme over deg.
Unnskyld, Elise.
-Venner? -Ja, hva faen.
-Ser jeg bra ut? -Perfekt herfra.
Nå er jeg klar for kameraet. Jeg vil at dere tar det til dere.
Jeg har en masse sminke og ser fremdeles farlig ut.
Sånn skal dere se ut i morgen.
-Hva snakker du om? -Ditt første intervju som kandidat.
-Liker du det? -Jeg har ikke bestemt meg ennå, Roger.
Vi går ikke ut med det. Vi føler oss fram.
Visste du om dette?
En avbestilling i siste øyeblikk. Vi får ikke den sjansen igjen.
-Det er bare så kort varsel. -Som skilsmissen min.
Du må fange øyeblikket. Carpe scrotum.
-Ungdommene elsker deg. -Folk vil se at du fremdeles er med.
Du trenger ikke si noe. Du kan trekke deg om du vil det.
Du kan trekke deg, men det er en mulighet til å styrke ungdomsstemmene.
med litt fokus på familieverdier. Maggie har kontroll på det viktigste.
Jeg vet at jeg en spøkefugl, men akkurat nå er jeg alvorlig.
Jeg har holdt på i ti år. Jeg har bare tapt en gang. Det skal ikke skje igjen.
Senatorgreien var en forrett. Vi skal carpe scrotum. Carpe...scrotum.
Skulle ikke vi ta en pause? Hvorfor inn i det så raskt?
Det er det vi må gjøre.
Jeg kan tenke meg å gå tilbake til veldedighet igjen.
Vi har gjeld fra kampanjen. Vi må selge huset.
Vi må velge neste skritt nøye.
Livet slutter ikke fordi du vil ta en pause.
Skatt, etter alt arbeidet vi har lagt ned. Dette er en andre sjanse.
-Hva gjør dere her? -Vi skal redde deg.
Vi skal gå og danse.
Jeg kan ikke. Jeg må forberede meg til intervjuet.
Jeg sa det, Patrice. Han tør ikke.
"Han tør ikke." Vent litt. Møt meg på siden av huset.
Vær stille.
Hold kjeft. Nå går vi.
Leg?
-Det står at du er 38. -Ja, ikke minn meg på det. Snart 40.
Samme det. Gå inn.
Stedet har ikke forandret seg mye.
-Hva? -Det har ikke forandret seg mye.
Det må gi deg en masse minner.
-Hva? -"Det må gi deg en masse minner," sa han.
-Jeg husker ikke at det var så høyt. -Hva?
Det er høyt!
-Jack Lambert? -Ja.
Det er Jack Lambert! Ja, for faen!
-Det er fyren som skrek til ungene. -Hva?
Du er helten min. Jeg hater unger.
Ta et bilde.
Nei, vi trenger ikke det.
-Er det datteren din? -Nei, jeg er vennen hans.
Kult. Vi burde feste sammen. Jeg heter Terry.
Min kjæreste Celine.
-Jeg går og fikser drinker. -Nei, jeg spanderer neste runde.
Hyggelig å treffe deg, Terry. - Elise, vil du...
To Jack og Coke til oss.
Liker du å feste?
Jeg tror jeg satt barnevakt for ham.
-Er du ok? -Jeg kjenner igjen sangen.
-Drinkene, da? -Hvem bryr seg!
-Jeg fatter ikke at du ikke har sett den. -Slutt og vis meg i stedet.
Ja, men tenk på at det var...
...mitt tredje valgtale den dagen.
-Skal vi kjempe for skolene våre? -Ja.
-Skal vi la stemmene våre høres? -Ja!
Skal vi vinne for våre barns skyld?
-Ja! -Ja, for faen!
Jeg ble grepet av øyeblikket. Så dum jeg er.
Nei, det var toppen. Det er den Jack jeg kjenner.
Jack! Hvor har du vært?
Denne Terry er herlig.
Han har bedt oss på et party... for å se på fyrverkeri.
-Jeg vet ikke. -Kom an, Jack. Grip øyeblikket.
-"Ja, for faen," hva? -Ok.
Ja, for faen! Vi drar!
Drit i det. Maurene blir fulle.
Hvis man vil ha jobben, så får man ta dritten.
Det gjelder alt. Ikke bare politikk.
Du høres ut som en bitter gammel mann.
Det fins en grunn til at man blir sånn.
Hvis jeg visste da, det jeg vet nå...
Nei, det er bra, takk.
Ok, da.
Nei takk. Det gjør meg svimmel.
Ok.
-Jack Lambert! Ja, for faen! -Takk.
Hvorfor lot du meg gjøre det?
Jeg er ikke sjefen din. Det er det kona di som er.
Ord kan gjøre vondt.
-Vet du hva du sa for noen måneder siden? -Nei, det gjør jeg ikke. Det er underlig.
Du sa: "Elise, jeg vil aldri lyve om hvem jeg er."
-Det har jeg aldri sagt. -Det gjorde du.
Du sa at foreldrene dine løy for hverandre om hvem de var.
"Det var derfor de var så ulykkelige og separerte." Det var så tydelig for deg.
Jeg husker faktisk det. Vi kjørte omkring.
-Hva har du lyst til? -Vet ikke. Hva vil du gjøre?
Vi bare kjørte rundt i en evighet og pratet.
Vi hadde ingenting å gjøre.
Nå er det alltid noe å gjøre.
Du sa til meg. Jeg husker at du sa...
"Man kan forsøke å bli den som andre vil man skal være."
"Men om man lyver om hvem man er, spiller ingenting noen rolle."
Jeg sa det fordi jeg ville ha langt hår, men jeg fikk ikke lov av pappa.
-Du burde latt håret vokse. -Tøyser du? Du skulle sett på college...
-Du må ha vært fin. -Jeg var vakker.
Jeg hadde en hårmanke som vaiet i vinden når jeg gled rundt på sykkelen min.
Det var herlig.
Jeg børstet det foran speilet på hybelen om kveldene.
Jeg hadde tid til å gjøre sånt.
En rømling fra et middelalderfengsel får ikke mange dater...
...merkelig nok.
Det var du nok flink til.
Du vet det jeg sa på innsjøen at det bare tok et år.
Du vet...tiden på college var...
...ensom.
Folkens...
Tiden er inne.
Fem, fire, tre, to, én.
Hva er det?
Ja, ok.
Det er sånn fyrverkerier ser ut nå.
-Det er vakkert. -Det er et kunstig meteorittregn.
Det er en satellitt som skyter det ut i atmosfæren.
-Det kuleste er at det er så stille. -Ikke nå.
Ok, unnskyld.
Det er vakkert.
-Vil du gå litt? -Ja, det gjør vi.
Jeg har glemt hvordan man reiser seg.
Jeg har bare vært tilbake en kort tid, men...
...jeg har fått treffe noen av mine gamle venner.
De sier alle det samme. "Vent og se, du lærer." Sørgelig.
-Sørgelig? -Alle ser slitne ut.
Forvirret, som om de har hatt en drøm og siden mistet den
selv om de egentlig aldri har hatt noen drøm å miste.
-Folk har barn. De har forpliktelser. -Det er ikke det.
De virker fornøyde med å være skuffet.
Jo eldre man blir, jo flere skuffelser, og jo flere venter man seg.
Ønsker du ikke at man kunne beholde ungdommens entusiasme hele livet?
Det er lettere når alt ligger foran en.
Mann burde være enda mer lidenskapelig fordi man har så lite tid igjen.
Du er som alle andre. Du var kul og nå er du bare kjedelig og blasert.
Jeg vil ikke være lusen, men du kjenner meg knapt nå.
Jeg kjenner deg.
Jeg kan se hva du savner. Når lo du ordentlig sist?
-I kveld. -Før det?
Jeg ler hele tiden. Jeg elsker komikk.
"Jeg elsker komikk." Så dumt. Gjør det deg unik?
Som om folk ville løpe rundt og skrike: "Slutt med komikken!"
-Ja, du skulle bare visst. -Slutt!
Slutt å tiltale meg som om jeg hadde vært naiv og helt uvitende.
-Jeg er ganske mye eldre. -Jeg bryr meg ikke.
Alderen har ingen betydning. Jeg bare bryr meg om det er du, eller ikke du.
Jeg vil ikke gjøre deg opprørt.
Jeg har mistet 20 år.
Jeg får aldri tilbake den tiden.
Du er 18 år. Du har hele livet foran deg.
Det var ikke det jeg mente.
Alle prater om meg som om jeg er en tenåring fanget i tiden.
Men jeg føler meg... som en gammel dame.
Hvordan kan du gjøre det?
-Du syns nok det er dumt. -Nei, si meg.
Jeg vet ikke hvem de nyeste bandene er.
Det meste er forvirrende. Et kunstig meteorittregn, liksom.
Hadde du ikke vært der, hadde jeg trodd at vi ble angrepet.
Du lærer. Du kommer à jour.
Du fikk se hvordan det ble forandret bit for bit.
Men for meg... ble alt bare forandret.
Jeg kan ikke relatere til jevnaldrende... for vi har ikke noe felles.
Jeg kan ikke relatere til dem jeg kjente, for de syns at jeg er et barn.
Det er så forvirrende.
-Elise... -Og så mye...
Så mye ser lignende ut. Byen, innsjøen,
Minnene mine er så levende
at til og med framsiden på en butikk som har byttet farge
eller en gate som har byttet navn
minner meg om at jeg ikke hører til.
Og så er det pappaen min.
Han er syk. Veldig syk.
Han tar ikke vare på seg selv. Alt henger på meg.
Ikke noe er som det var.
Jeg er lei for det.
Det er ikke din feil. Du har blitt eldre. Jeg skjønner.
Det er bare så vanskelig iblant.
Jeg innså ikke hvor mye alt skulle bli forandret, og hvor lite
jeg ville passe inn.
Alt har ikke forandret seg. Dette har vært min lykkemynt i alle år.
Jeg har ikke fortalt noen om den. Jeg har bare hatt den med meg
gjennom alt.
Jeg elsker deg.
Herregud.
Jeg kan ikke gjøre dette.
-Jeg er lei for det. -Nei, unnskyld.
Jeg er full og stein og altfor gammel.
-Jeg er 18 år. -Jeg kan ikke. Jeg er gift.
Vi kan bare ikke. Jeg må gå.
-Hei. -Jeg går og legger meg.
-Hei...er alt ok? -Ja, det er bra.
-Jeg er trøtt. God natt. -God natt.
God morgen.
Du smaker sprit.
-Jeg har eggløsning. -Jeg bryr meg ikke.
Hold deg til budskapet.
Takk.
Vi er tilbake med Jack Lambert, kongressmann og nylig senatorkandidat.
Kjent for sin unike lidenskap.
-Takk for at du er med oss. -Takk for å si det så pent.
-Jeg tror at alle vet hva du henviser på. -Bannehendelsen.
Mange sier at det kostet deg valget. Oddsene var dine en uke tidligere.
Valget gikk som det gikk av flere grunner, men det hadde en påvirkning.
Jeg sier det samme nå, som jeg sa da.
Det jeg gjorde var upassende. Jeg beklager om noen ble krenket.
-Er du lei for det? -Absolutt.
Det var ikke likt meg, Karen.
Men det kom av en lidenskap for utdannelse og barnas problemer.
Jeg og Maggie er, som så mange andre, i ferd med å danne familie.
Vi vil sørge for at vi ser skaffer det aller beste for barna i framtiden.
Det var det vi ville prate om, men...
La meg vise deg en film, som har blitt delt i dag.
Dette er filmet av en deltager på en vill fest fra i går kveld.
Kan du forklare hva det er vi ser?
Vel, det er...
-Vi er på ferie. -Du beklager ikke atferden din.
Mange sier at du skal stille opp i guvernørvalget.
Er det en sånn uvøren kandidat vi har i vente?
Jeg har ikke sagt at jeg stiller opp.
Men du innrømmer at du vurderer det, tross disse bajaskunstene.
Ja, jeg vurderer å stille opp i guvernørvalget.
Er dette virkelig nyheter dere dekker nå?
En mann på ferie som går på en fest.
Ungdommene har det gøy på min bekostning.
Jeg hadde moro med dem. Hvorfor ikke? Det handler ikke om mine kvalifikasjoner.
-Noen syns det. -Hvem da, Karen?
-Kritikerne som elsker sånt? -Det var ingen god vurdering.
Men det er korrekt å dømme noen for noe sånt?
La meg forklare for deg og resten av media, så dere slipper å rapportere det.
Jeg er et menneske. Jeg bruker ufint språk iblant når jeg blir opphisset.
Men jeg blir revet med av øyeblikket, som mange andre. Er det ille?
Om du spør meg hva slags kandidat dere kan vente dere, sier jeg - et menneske.
Vil dere har perfeksjonisme uten lidenskap, gjør som Norge og velg KI.
Jeg tror på et Amerika som utmerker seg for sin lidenskap og menneskelighet
og dets representanter.
Når dere stiller sånne krav til politikere at de blir som roboter
vil folk å gå i motsatt retning og velge den største idioten de finner.
Jeg vil ikke lyve om hvem jeg er. Jeg vil slå et slag for mer ærlighet.
Takk.
Og med tanke på ærlighet. Jeg er veldig i bakrus.
Sterke ord fra den gale kandidaten Jack Lambert.
Det virker som han gikk litt utenfor rammene i direktesending.
Hva var det? Hva skjedde med å holde seg til saken?
Alt arbeidet vi har gjort og du bare kaster bort alt.
Jeg ville ikke gjøre intervjuet. Dere tvang meg.
Jeg er lei for at du måtte gjøre noe du ikke ville.
Du høres ut som en tenåring. Hva var den videoen?
Var det det du gjorde mens jeg sov? Du snek deg ut med kjæresten din.
Det er ikke sånn.
Du er så jævla forutsigbar.
En middelaldrende mann, som plutselig må knulle en halvparten så gammel jente.
-Føler du deg som en ekte mann nå? -Ingenting skjedde.
Du tenkte på henne likevel.
-I natt. -Hva? Nei.
Jeg er ingen idiot, Jack.
For lenge siden...spurte jeg deg hvorfor du bar omkring på den dumme mynten.
Du sa at det bare var en lykkemynt.
Jeg tror ikke du fatter hvordan det føltes ved den middagen
å høre henne fortelle den historien.
Å vite at i alle disse årene...
Alle disse årene...
Og siden se hvordan du så på det barnet.
Vent litt. Det er ingen normal situasjon.
Jeg vet at jeg ikke er alt du ville ha.
Jeg er ikke spontan. Jeg er ikke bekymringsløs.
Men jeg har bygd et liv med deg.
Jeg har virkelig prøvd å være den du trenger.
Jeg vet at jeg kan være litt drivende iblant.
Alt jeg har villet er at du skal elske meg.
Det gjør jeg, Maggie. Jeg elsker deg.
Jeg trengte bare å gå ut en kveld.
Jeg trengte en pause.
-Fra meg? -Nei.
Fra alt.
-Kom deg vekk. -Maggie...kom an.
Bare gå, Jack.
Gå.
Ok...
Du ser sliten ut. Litt rom og cola om morgenen gjør susen. Se på meg.
-Vi tar den drinken nå. -Absolutt.
Å faen, skal du gråte?
Du gråter ikke i bilen min.
Du vet hvor slitsomt det er å få tårelukten ut av skinnet.
Herregud, han lever.
Jeg tabbet meg ut. Jeg tabbet meg virkelig ut.
Jeg vet det.
Jeg fulgte Elise hjem.
Ikke si at jeg ikke advarte deg.
Du skulle latt det være. Fortiden ligger bak en.
Det fungerer aldri å forsøke å gjenoppleve den.
Du er en riktig jævla oppvigler. Hvorfor hentet du meg i går kveld?
Unnskyld for at jeg ville henge med en gammel venn jeg ikke lenger treffer.
Jeg trodde jeg hadde kontroll på situasjonen.
Det var en heftig ungdomsforelskelse. Jeg har modnet. Jeg har forandret meg.
Jeg har forandret meg veldig...
Men jeg elsker henne fremdeles.
Stopp her litt.
Samme møkkafilm. Vil du se den?
-Jeg tror ikke den slår originalen. -Det gjør ingenting.
Vi tar den drinken nå.
Tøyser du?
Hva? Du spøker?
Roger, jeg ringer deg om fem minutter.
Hallo?
-Hei! Hva kan jeg hjelpe deg med? -Hei! Jeg ser etter pappaen min.
Er det ham du leter etter? Jeg tenkte... Jeg tror jeg så ham på baksiden.
-Jeg følger deg. -Jeg vil ikke være til bry.
Du vet...
Jeg forsto det ikke først... Dette stedet.
Jeg er mer en byjente. Jeg elsker New York.
-Gjør ikke du det også? -Jeg har aldri vært der.
Akkurat ja. Det glemte jeg. Du burde dra dit.
Du burde dra et sted uansett. Du vil reise, hva?
Ja.
Dessverre kommer vi til å reise før vi har tenkt.
Det begynner å røre på seg for Jack hjemme.
Jeg kommer virkelig til å savne dette stedet.
Den som kjøper det, vil være veldig heldig.
-Selger dere huset? -Selvsagt. Det er derfor vi fikser det.
Jeg trodde...det var for å gjøre det fint.
Jo, så det går an å selge.
Har ikke Jack sagt det? Du var med ham i går kveld, hva?
Og Patrice...og en masse andre.
Takk, forresten. Han trengte virkelig å slippe seg løs.
Jeg kan nok være veldig slitsom.
De siste årene har vært hektiske. Kampanjer sliter virkelig på forhold.
I natt var Jack som en tenåring igjen.
Han kunne ikke få nok. Jeg trengte det også.
Når man prøver å få barn, kan det bli litt mekanisk.
Hvem vet, kanskje det skjedde noe i natt. Takk for det.
Jeg forlater dere. Og, du... Ja.
Det ser ikke i det hele tatt ut som om du prøver.
-Har du sett Hank? -Han fikk gå hjem. Han så dårlig ut.
-Det går over. -Du kjenner ikke Maggie.
Selv om vi skværer opp, tar hun det opp om 15 år.
Å, en antikk tyggegummiautomat. Har du noen mynter?
Jeg elsker Maggie. Men er jeg ærlig...
...så føltes det fantastisk å få si det jeg ville i intervjuet.
Maggie... Det føles som hun forestiller seg en annen når hun ser på meg.
Det er litt forskrudd.
Jeg vet at jeg har presset deg, men vil du være med Elise...kjør på det.
Hvem bryr seg om at du ser litt eldre ut? Ikke tenk på det.
Det gjør jeg ikke.
Da Elise og jeg datet, skrev hun brev til meg.
For hånd. Derfor fortalte jeg det ikke. Du ville gjort narr av meg.
Hun snek la dem i lommen min når vi var sammen.
Jeg fikk ikke lese før jeg kom hjem.
Det gjorde det lettere å ta farvel.
Det handlet alltid om hva vi skulle gjøre neste gang vi møttes.
Dumme ting. Som å rane banker.
-Bli med i et danskompani. -Det ville passet deg.
Da hun hadde reist... brente jeg alle brevene.
Jeg hadde en begravelse i hagen.
Det skulle jo ikke bli noen neste gang.
Nå er det som om jeg har hørt begynnelsen på en sang
jeg har hatt på hjernen for evig. Jeg må høre resten, ellers forsvinner den ikke.
Holder du på å skrive et dikt akkurat nå?
-Unnskyld, jeg... -Nei, jeg skjønner.
Når jeg ser deg...er det som vi bare fortsetter å henge.
Jeg liker den følelsen. Men om du blir sammen med Elise
kan du ikke bare fortsette. Du må sprenge alt og begynne på nytt.
-Jeg liker du engang politikk? -Jeg pleide å elske det.
Vi hadde det moro. Vi var et team.
Jeg vil hjelpe folk, og det er jeg flink til.
Men etter en stund handlet det mer om å spille en rolle og strebe oppover.
Nå vil jeg spørre deg. Kan du bare forlate det?
Jeg vet ikke.
Jeg har skapt dette livet. Da jeg så hvordan Maggie så på meg i dag...
Jeg kan ikke være den personen mer.
Vi har gått gjennom så mye sammen. Jeg kan ikke bare ødelegge det.
Det hadde vært utrolig å være med Elise, men vi må nok begge innse
at skipet bokstavelig talt har seilt.
Du kan likevel beholde henne i livet ditt.
Det er ingen god ide for noen av oss.
-Så dette er slutten på sangen? -Ikke gjør narr av meg.
Det gjør jeg ikke. Du er ikke lykkelig nå.
-Hvordan skal du endre på det? -Si unnskyld for det jeg gjorde.
Men skal vi fortsette... Om det er engang er mulig, må det baseres på
-...den jeg var i intervjuet. -Jeg håper du klarer det.
-Det er ekteskapet mitt. -Jeg vet det.
Men husk. Når alt annet mislykkes, fins det alltid atomvåpen.
Ok, takk.
Jeg tar kontakt.
Kjør forsiktig hjem.
-Hei. -Hei.
-Skal du flytte? -Vi må prate.
Nei, nei, nei.
Jeg må si noe først...vær så snill.
Jeg tok feil.
Ok. Det jeg gjorde...festen og...
Jeg vet hvor hardt du har jobbet for min skyld.
For oss...og...
-Jeg gjorde feil. -Takk.
-Men, Jack... -Vent, det er mer.
Kom Elise innom i dag?
Ja, det gjorde hun.
Jeg vet ikke hva hun sa...
Jeg vil bare si at jeg er klar til å fikse dette
og komme tilbake inn i kampen... for vår skyld. Jeg lover.
Ok.
-Ok? -Ja, ok.
-Er du sikker? -Jack...
-Du er en hit. -Hva?
Intervjuet har gått viralt.
Responsen er overveldende positiv. Du er en toppkandidat.
-Tøyser du? -Nei.
Roger sier at de prater om deg som neste års mann.
Dette er stort. Vi må inn i kampen med en gang.
Louise tar seg av alt her. Roger booker billetter til i morgen.
Vent. Så du er ikke sint på meg lenger?
Jeg var...sint.
Men det har gått over...tror jeg.
Du er bare et menneske, hva?
Vi må trykke det på en t-skjorte.
Hei.
Jeg reiser i dag.
Jeg vil bare si farvel.
Hvem er det?
Det var feil, Elise...det jeg gjorde.
-Jeg lot meg rive med...tenkte ikke. -Jeg vet det. Du gikk hjem til henne.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
-Jeg ønsker at vi hadde fått sjansen. -Hva betyr det?
At pappaen din ikke bestemte at dere skulle dra.
At ikke faren min hadde gjort det mulig. Jeg ønsker at vi hadde fått sjansen.
Vi har fått sjansen. Jeg kom jo tilbake.
Dette var...bare midlertidig.
Det skulle ikke ha hendt.
-Jeg har levd et liv. Du vet ikke om det. -Da har du masse å fortelle meg.
-Jeg elsker deg ikke. -Det er ikke sant.
Og du elsker ikke meg. Du elsket meg for 20 år siden.
Dette er skjebnen, Jack. Du kom tilbake og jeg kom hit.
-Vi har fått en ny sjanse. -En sjanse til å såre hverandre igjen.
Jeg er lei for at jeg fikk deg til å tro på det, men det er ikke skjebnen.
Det fins ikke noe sånt.
Du har rett.
Jeg rigget lotteriet.
Hva?
I kolonien sa de at noen skulle tilbake. Jeg byttet med noen som ville bli.
Jeg visste at du ville være eldre, men jeg tok sjansen...
Ingenting kunne stoppe meg fra å komme tilbake til deg.
Hadde du ikke kommet hit, hadde jeg likevel funnet deg.
Jeg innser at jeg tenkte som et barn.
For nå holder jeg på å bli voksen. Takk.
-Nei, Elise. -Slipp meg.
Kom an! Jeg vil bare prate med henne.
Din slimete jævel.
Du har bare gitt oss elendighet. Hold deg unna datteren min.
Jeg er lei for det.
Jeg sverger at jeg ikke ville ødelegge noe.
-Har du nøklene, Louise? -Ja, god tur. Vi snakkes.
-Ha det, Jack. -Ha det, Louise.
Hei...
-Kommer du? -Ja.
SEKS MÅNEDER SENERE
Jeg vil at du tar tak i subsidiene til koloniselskapene.
Hva skjedde med barnas rettigheter?
-Det var det viktige i talen min. -Vi har dem på vår side nå.
Vi har ikke tid til det. Vi må fokusere på den romantiske romgreia.
Det er en gulljobb. Pappaen din var en pioner.
Det samme som vi har solgt det siste halvåret.
Du fikset nominasjonen. Nå er det guvernør som gjelder.
Om noen år hører vi kanskje små føtter i Det hvite hus.
Vi jobber med det, Roger. - Nei, kaffe gir flekker på tennene.
Se på den! Er den ikke vidunderlig? Så retro. Dette liker du.
Ja, for faen!
-Telefon til deg, fru Lambert. -Helt hysterisk, hva?
Se på dette.
Hei, Jack! Situasjonen, kamerat? Er du anatomisk korrekt?
-Ja, for faen! -Jeg tror deg ikke.
-Er alt i orden? -Ja da. Jeg trenger bare litt luft.
Kom hit... Wow!
Der er du jo. Gode nyheter.
-Hva er dette? -Louise har funnet en kjøper.
-Du trenger bare skrive under. -Jeg kan ikke gjøre det.
Å, du er opptatt med talen. Vi kan gjøre det i morgen.
Jeg kan ikke gjøre noe av dette.
-Jeg forstår ikke. -Dette er ikke riktig.
Det er ikke meg. Jeg vil ikke selge huset.
Jeg vil ikke holde talen. Jeg vil ikke høre...små føtter i Det hvite hus.
Roger spøkte jo.
-Han er alltid trinnet før. -Jeg har aldri møtt ham. Fins han?
-Hva er det som skjer, Jack? -Jeg vil ikke gå inn igjen.
-Ok, jeg forstår. Det er stort øyeblikk. -Du forstår ikke, Maggie.
Hjelp meg da. Det er et stort publikum som venter på deg.
Jeg trodde jeg ville dette. Men ikke sånn.
Jeg burde ha sagt noe.
-Men siden vi kom tilbake har jeg tenkt... -På den jenta?
Vi hadde problemer før Elise kom inn i bildet.
-Vi elsker hverandre, Maggie. -Elsker ikke vi hverandre?
Jeg vet ikke når, men det vi hadde i starten er borte. Det er bare jobb nå.
Vi er forretningspartnere.
Jeg vet at jeg ikke er alt for deg, du heller ikke alt for meg.
-Jeg hadde andre forventninger som ung. -Hvorfor gjorde du ikke det du ville?
Vi møttes i rett tid. Vi ble forelsket.
-Jeg forstår at ting forandrer seg. -Ja, en del ting, men...
...dette.
Det er ikke realt mot deg å late som om jeg er en jeg ikke er.
Så det er over?
Er det ikke det?
-Ja? -Hei, jeg søker Elise.
Det bor ingen Elise her.
-Hun bodde her med faren, Hank. -Ja, Hank. Stakkars mann.
Han døde for noen måneder siden.
Unnskyld, visste du ikke det?
Nei, det gjorde jeg ikke.
Takk.
Hun har gått videre. Hun fikk til slutt pengene.
Hun flyttet til New Orleans.
Jeg misunner deg. Du har ditt egen firma. Du er din egen sjef.
-Du har klart å holde deg fri fra dritten. -Fri?
Kom an, vi har våre problemer.
Hvis vi skal være ærlige, så er det som da vi var unge.
Du dukker opp, lager en stor røre og siden stikker du bare.
Du har rett.
-Jeg er lei for det. -Det er ingen fare.
Det er hva vi venter av deg.
-Skal du fortelle hvor hun bor? -Jeg kjører deg dit i morgen.
Det trenger du ikke. Takk.
Der borte.
-Lykke til. -Takk.
Takk. Hyggelig å se deg igjen.
-Hei, hva gjør du her? -Jeg hadde tenkt å stikke innom.
Jeg har noe til deg.
Hva er det?
Kjære Liz, du vil antagelig ikke se meg igjen,
men jeg håper du leser dette og tenker gjennom det nøye.
Hvis jeg kunne ta tilbake det jeg har sagt, ville jeg det.
Jeg tok feil om så mye. Du hadde rett.
Jeg har ikke vært ærlig med hvem jeg er på lenge.
Jeg ville løpe til deg og overbevise deg om være sammen med meg.
Jeg innså at jeg hadde rett om en ting.
Du må leve livet ditt. Man er bare ung en gang.
Jeg vil ikke ta det fra deg.
Gå ut og lev. Reis, treff folk.
Oppdag deg selv. Du tror kanskje at du alt vet hvem du er.
Men det kreves at man går seg litt vill for virkelig å vite det.
Du skal vite at jeg har lagt alt bak meg. Kona mi, karrieren min.
Si hva du må. Nei, jeg vil prate med deg.
Jeg vil at du hjelper meg med noe.
-Er du sikker på dette? -Skråsikker.
-Det er helt sykt. -Sørg for at hun får dette.
Jeg skal på en reise. Jeg tar en sjanse... akkurat som du gjorde.
Jeg håper at det som er sant, forblir sant i evighet.
Når du leser dette går jeg om bord på et koloniskip.
Fem år ut, fem år tilbake. I kryosøvn.
Ikke så lang som reise din, men det var det jeg fikk tak i.
Jeg kan nok ikke vente lenger.
Jeg forventer ikke noe av deg. Du kan finne lykken et annet sted.
Men du skal vite at jeg elsker deg. Jeg har elsket deg siden vi møttes.
Jeg vil alltid elske deg.
Hvis jeg er heldig og du føler det samme om ti år
så venter jeg på deg utenfor kinoen der vi møttes.
Til da fins du i drømmene mine. Jack