‎O să-i treacă.
‎Nu știu ce să zic. Tatăl tău nu e genul.
‎N-o să-i vândă afacerea lui Waldman. ‎Nu-l suportă.
‎Măcelăria e a mea. Presimt că va fi bine.
‎Așa cum ai presimțit cu Clémentine?
‎Era fumată bine deunăzi.
‎O fi inventat treaba cu legalizarea.
‎Vom afla curând.
‎- Bună ziua, domnilor. Intrați, vă rog. ‎- Bună ziua!
‎Are valet!
‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Ne-ai spus ceva alaltăseară. ‎Voiam să mai discutăm puțin.
‎- Da? Despre ce? ‎- Păi...
‎Despre legalizarea canabisului.
‎Mai ții minte?
‎Futu-i!
‎- Ce? ‎- Ce?
‎Eram praf. Dacă află tata, mă omoară.
‎Deci e adevărat?
‎Da, dar este strict secret. ‎Dacă mă turnați, sunt moartă.
‎Nicio grijă, suntem discreți.
‎- Rămâne între noi. ‎- Între noi.
‎- Mucles. ‎- Absolut.
‎Îți amintești măcelăria tatei?
‎- Da, simpatică. ‎- Am preluat eu afacerea.
‎Vrem să renovăm complet spațiul
‎și să-l transformăm într-o cafenea ‎cu iarbă în inima Parisului.
‎„Farmacia Hazan”. Apropo de...
‎- Pentru amatorii de iarbă parizieni. ‎- Da, poate. Și?
‎Ne-am gândit că ne-ai putea ajuta, ‎tatăl tău fiind ministru.
‎Dacă am avea informații primii,
‎am fura startul...
‎Și mie ce-mi iese?
‎Acțiuni la firmă.
‎Bine.
‎- Da! ‎- Este!
‎- Nu mă interesează. ‎- Nu?
‎- Ce? ‎- Ce?
‎Eu îmi urmez de obicei instinctul.
‎Dar conceptul vostru...
‎Pute.
‎Îți put picioarele? Sau conceptul?
‎Ambele.
‎N-ai decât.
‎Clémentine, scuze, unde e toaleta?
‎Treaba mică sau treaba mare?
‎Nu e un singur loc pentru amândouă?
‎Ba da, doar că...
‎Îmi place să știu.
‎Este...
‎La stânga... ‎La dreapta, în capătul culoarului.
‎Pentru... de toate.
‎Grăbește-te. Nu vreau să stăm mult.
‎Îl știi pe Olivier?
‎Acel Olivier?
‎Da.
‎Poftim.
‎Ce anume?
‎Olivier.
‎Pot să vă ajut.
‎Pot să pun dosarul vostru primul ‎pe biroul tatei.
‎În schimb, îl vreau pe Olivier.
‎Da. Bine. Să văd ce pot face. Nicio grijă.
‎Nu înțelegi.
‎Nu mă iei cu: ‎„Nicio grijă. Să văd ce pot face”.
‎Îl vreau pe Olivier.
‎Altfel, ideea voastră...
‎e ca și moartă.
‎Hai, frate.
‎Deci? Cum a fost?
‎- Excelent. Da. ‎- Excelent?
‎Perfect.
‎Ai grijă, că verific.
‎- Sunt tare încântată. ‎- Amuzantă fată.
‎Joseph nu ți-a zis?
‎Ce anume?
‎Despre „farmacia” voastră, conceptul.
‎Îmi place ideea și mă bag.
‎- E excelent. Cum v-ați înțeles? ‎- Excelent.
‎Ne-am înțeles să... Cum era târgul?
‎Mici cheltuieli generale.
‎- Mici cheltuieli? ‎- Da.
‎- Douăzeci de mii. ‎- Douăzeci!
‎Dacă e o problemă, să-mi spuneți.
‎- Banii nu sunt o problemă. ‎- Banii și...
‎Și...
‎- Da, nicio grijă. ‎- Și...
‎Ai înțeles.
‎Eu nu înțeleg.
‎Mă rog, nu-i nimic.
‎Cum adică?
‎- Hainele noastre sunt la valet? ‎- Exact.
‎- Bertrand, nu? ‎- Da. Bertrand!
‎Ce cauți aici?
‎E timpul pentru muncă.
‎Nu vreau să te mai văd aici.
‎Tată...
‎Îmi pare rău pentru treaba de ieri.
‎Îmi pare rău. ‎N-am vrut să spun ce-am spus.
‎Dar nu-i poți vinde jegului de Waldman.
‎- Salut, Joseph. ‎- Salut, Waldman, nu te-am văzut.
‎Mă întorc cu arhitectul.
‎- E mult de muncă. ‎- Da, desigur.
‎Tată, nu face asta, te rog.
‎Am o idee genială.
‎Lasă ideile tale, am vândut deja.
‎- Ce? ‎- Da.
‎- Nu vrei să mă asculți măcar? ‎- Nu vrei coșmelia asta.
‎- Nu-i așa? Dă-mi cheile. ‎- Ba o vreau.
‎- Ți-am cerut scuze. ‎- Bine. Mulțumesc.
‎Și cheile camionului.
‎Foarte elegant.
‎Frate, e dezastru.
‎Prăvălia nu va fi a noastră.
‎Ce?
‎Youssef?
‎Ce părere ai?
‎Mai taci, mă închei la nasturi.
‎A fost eliberat condiționat azi.
‎Azi? Extraordinar...
‎Ia uite-l!
‎Ce-i cu fața asta?
‎- Ce față? ‎- Nu te bucuri să-l vezi pe Youssef?
‎Ba da. Dar nu știam că ai ieșit.
‎- Ce mai faci? ‎- Ce faci?
‎- Ce? ‎- Pupă-mă. Hai, mai repede!
‎Un pupic!
‎Poftim.
‎Mai bine.
‎Puii ăia de târfe m-au eliberat ‎pentru bună purtare.
‎- Frate... ‎- Și tu?
‎- Sunt bine. ‎- Lucrezi tot cu tatăl tău?
‎Puțin, dar fac și multe alte chestii.
‎Mă omori...
‎Eu am luat cinci ani de închisoare ‎și tu, măcelărie pe viață.
‎Nu.
‎Ești complet neschimbat.
‎- Serios? ‎- Aceeași cămașă oribilă.
‎Un îngălat.
‎Youss, îți place costumul?
‎E fantastic, dar cam scurt.
‎Se vede brățara.
‎Poți face pantalonii mai lungi?
‎JP, a venit mama. Ia-ți geanta.
‎JP!
‎Nu-l pupi pe unchiul Youssef?
‎Hai, repede! Pa, JP.
‎Ce mai faci? Mi-a fost dor de tine.
‎Suie-te în spate, vin imediat.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Ce mai faci, Mélanie? ‎- Bine. Pa.
‎- Ali! Vino încoace! ‎- Ce mai faci, Virgile?
‎De ce refuzi curse la aeroport?
‎E multă tensiune ‎între taximetriști și șoferi.
‎Nu-mi place atmosfera.
‎Mă doare undeva. Pe bune.
‎E compania mea. Când îți spun ‎să te duci la aeroport, unde te duci?
‎La aeroport.
‎Exact.
‎- Nu uita, te-am angajat pentru Mélanie. ‎- Știu. Mersi.
‎Nu de dragul tău.
‎- Cât? Trei? Patru? ‎- Trei sute cincizeci.
‎Uite 400, păstrează restul.
‎- Mersi. ‎- Veniți diseară.
‎Sărbătorim la Moktar.
‎- Nu putem, frate. ‎- De ce?
‎- Am un... ‎- Mă doare-n cur. Anulează.
‎Anulați tot.
‎Veniți în seara asta. Vor fi gagici.
‎Nu putem, suntem luați.
‎- Pe bune? ‎- Avem femei.
‎Cu fața asta? Pe cine ai tu?
‎Am o fată care...
‎- Merge bine? ‎- Da, suntem îndrăgostiți.
‎Îi bagi cârnatul tău de măcelar în cur.
‎Nu fac asta. O respect prea mult.
‎O respectă...
‎Cică s-a pișat în părul ei...
‎Ce tot spui acolo?
‎Tu mi-ai zis...
‎Ești debil, frate?
‎- Ce tot spune? ‎- Glumește.
‎Glumește.
‎Ți-ai tras-o la închisoare sau nu?
‎Ce întrebare mai e și asta?
‎Bine, nu veniți diseară. Mi s-a luat.
‎Ia asta, te rog.
‎Mai vorbim, frate.
‎- Pa. ‎- Pa, Youss.
‎Mă bucur că v-am văzut.
‎Ce bou... Boul dracului!
‎Ce-ai zis mai devreme? ‎Am pierdut măcelăria?
‎Da.
‎O să găsim alt spațiu.
‎Cu ce bani?
‎Știi cât costă unul?
‎Normal.
‎Prăvălia era locul perfect.
‎Dar s-a terminat.
‎Păcat că tatăl tău e așa încăpățânat.
‎Chiar dacă Dumnezeu i-ar spune ‎să deschidă o farmacie de iarbă,
‎tot nu i-ar păsa.
‎Am o idee.
‎Ce?
‎Ți-e foame?
‎Dacă-l aducem pe Enrico, tata va accepta.
‎E restaurantul lui?
‎Nu, pe aici își face veacul.
‎Apare peste tot.
‎Are până și telecomanda lui. Se știe.
‎Și ce o să-i spunem?
‎Lasă pe mine. Am o idee.
‎Pateuri cu merguez.
‎- Lămâie. ‎- Cel mai tare local.
‎- Să-mi bag! ‎- Două meniuri complete.
‎Luați farfuriile, vă rog!
‎Calcani ca ăștia găsești doar în Tunisia.
‎- E delicios. ‎- Incredibil.
‎Cușcuș făcut în casă. Faceți puțin loc.
‎Și spaghete.
‎Poftim.
‎Gata.
‎E serioasă treaba.
‎O să mă cac pe mine.
‎Iată și desertul.
‎- Nu! ‎- Nu!
‎- E prea mult. ‎- Nota.
‎Știți cumva dacă Enrico vine azi?
‎E a doua casă pentru dl Macias. ‎Nu știm niciodată când vine.
‎- Masa lui îl așteaptă mereu. ‎- Aia e masa lui?
‎Așa am zis.
‎- Și... O să mai trecem. ‎- Ce prietenos!
‎Două sute douăzeci și nouă?
‎- Pe bune? ‎- Nu!
‎- E prea scump. ‎- Nu!
‎Căca-m-aș, așa e!
‎- Faci cinste? ‎- Ce?
‎- Mă lași? Termină! ‎- Te rog.
‎Iau factură pe magazin, ‎dar pe bune acum...
‎Bagi și cei 20.000 pentru Clémentine ‎tot pe magazin?
‎Ce tot spui? De ce să-i dăm bani?
‎Nu avem nici măcelăria, nici pe Enrico.
‎O să ne ocupăm noi și de asta. ‎Important e să ne susțină ea.
‎Pentru 20.000, ‎nu mai lucrează și cu alții.
‎Baski, cât erau cele mai ieftine costume?
‎Treizeci și cinci de euro, dar sunt praf.
‎Perfect.
‎Poți să faci etichete „Fabricat în Italia”
‎și să le coși pe ele?
‎Ce firmă vrei?
‎Ceva tipic italienesc.
‎„Gardnarella”, de pildă.
‎Dar sunt praf, Olivier.
‎Mă lași? Asta vreau și gata.
‎- Și eu îți spun că sunt varză. ‎- Da, dar...
‎M-ai sunat de zece ori. ‎Mă disperi cu pokerul tău.
‎Da, știu.
‎Te las în pace după aceea, promit. ‎Văd luminița de la capătul tunelului.
‎- Bine, fie. ‎- Tipul a plătit sec.
‎Alo?
‎Am flop cu valet de inimă...
‎- Se întrerupe, nu te aud. ‎- Valet de inimă roșie...
‎Spune-mi care e flopul.
‎Aure? Mă auzi?
‎Alo?
‎- De ce s-a activat? ‎-‎ Alo?
‎Drace! Am zis „tunel”!
‎- Ce bou! Aure, nu închide! ‎-‎ N-aud nimic.
‎- Aure, te rog! ‎-‎ Alo?
‎- Mai sunt zece secunde. ‎- ‎Alo?
‎- Nu aud nimic. ‎- Ce fac?
‎- Aure! Drace! Cinci secunde. Joc. ‎- Alo?
‎Da!
‎Haide!
‎Nu!
‎- Joe? ‎- Nu!
‎Gardnarella e marfă italienească.
‎Mă crezi idiot?
‎Am auzit de Garndnanella.
‎Cât face?
‎O sută cincizeci.
‎E mult.
‎Știu. Nu e pentru dv.
‎Mă crezi sărăntoc?
‎Îți iau costumele.
‎Ați dat lovitura. E o afacere pe cinste.
‎O să vă placă.
‎Da. Lovitura...
‎Nu sunt încântat că subînchiriez, ‎dar am nevoie de bani.
‎E puțin mai complicat cu trasul apei, ‎dar îți explic.
‎Trebuie doar să fii flexibil.
‎- Aici e un robinet. ‎- Bine.
‎Îl deschizi și apeși totodată aici.
‎Aștepți până simți o vibrație, e semn bun.
‎Înseamnă că se umple. ‎Aștepți cam șapte secunde.
‎Șase, șapte. Bine.
‎Și îți garantez că o să se ducă tot.
‎Caca...
‎Poți mânca tandoori.
‎Poți organiza petreceri mexicane.
‎Bun. Am nevoie de chirie ‎pe șase luni în avans, în numerar.
‎E bine așa?
‎- Da, nicio problemă. ‎- Excelent.
‎Ține.
‎Bine ai venit la tine acasă!
‎Tata nu vrea să priceapă. ‎Mă duc în Japonia să vând teniși.
‎- Valiza asta face 40.000 de euro. ‎- Da, dar...
‎Nu pleca supărată.
‎Am tot încercat să vorbesc cu el. ‎M-am săturat.
‎O să accepte el până la urmă.
‎Pune-l în fața faptului împlinit.
‎De asta e nasol.
‎Ai planuri pentru ultima seară?
‎O întâlnire, poate?
‎Am cunoscut deja pe cineva în Japonia.
‎Îmi place mult.
‎De ce nu mi-ai spus nimic?
‎Sunt evreică, dar la vârsta ta ‎îmi plăceau cârnații.
‎Bunico!
‎Nu vreau să știu asta.
‎Nu face pe mironosița.
‎Și...
‎De fapt...
‎Cârnatul nu este chiar o mâncare...
‎după care să mă dau în vânt. ‎Nu-mi prea plac cârnații.
‎Nu știu dacă...
‎De când?
‎Dintotdeauna.
‎I-am spus mamei când aveam 15 ani.
‎Serios?
‎E bine.
‎- Da. ‎- E excelent.
‎Abi gezunt‎, ‎savarinele sunt la fel de bune.
‎Bunico!
‎Eu îți spun ceva important, ‎iar tu vorbești despre savarine.
‎Costumul ăsta nu e deloc bej.
‎Fir-ai tu să fii, Olive. ‎Arăt ca o salată de icre.
‎Pune niște pâine la prăjit, ‎icrele sunt gata.
‎- Arăți bine, scumpule. ‎- Ba nu. Arăt groaznic.
‎L-am văzut pe fratele tău la magazin.
‎Știu, mi-a zis mama că a ieșit.
‎Nu-mi pasă. E mort pentru mine.
‎Scumpo, face parte din familie.
‎Părinții mei sunt familia mea, iar ei vin.
‎Dacă nu-ți place costumul, schimbă-l.
‎Sunt de acord că e nașpa. Iau niște blugi.
‎- Părinții mei sunt blegi. ‎- Știu.
‎ENRICO E AICI! VINO ACUM!
‎Băga-mi-aș!
‎- Ce? ‎- Îmi transmite băcanul
‎că s-ar putea ‎ca poliția să-mi ridice camionul.
‎- Serios? Ești groaznic! ‎- Da.
‎Nicio grijă. În cel mai rău caz, ‎găsesc un loc în 25 de minute.
‎- Dar trebuie să apară. ‎- Știu, ajung cât pot de repede.
‎- Cât mai repede? ‎- Da.
‎- Repede, da? ‎- Da.
‎Micul meu somon...
‎Bună seara.
‎Bună seara, dle Macias.
‎- Ce faceți? ‎- Tinere...
‎Scuze că vă întrerup.
‎Voiam doar să vă spun ‎că sunt un mare admirator.
‎Dintotdeauna.
‎Știi ceva? Un tânăr ca tine ‎căruia îi place muzica mea
‎îmi aduce mare bucurie.
‎Nici nu știți. Ascult muzica dv. zilnic.
‎Nu doar eu. Și amicii mei, și familia mea.
‎Suntem înnebuniți.
‎Ar fi o onoare pentru noi
‎să stați cu noi la masă în seara asta.
‎Dacă doriți.
‎Îmi pare rău, dar sunt foarte obosit.
‎Vai...
‎Dați-mi voie să insist,
‎pentru că, sincer...
‎Sincer, nu.
‎Sunteți sigur?
‎- Absolut. ‎- Facem cinste.
‎Enrico Macias la masa noastră!
‎Vă mulțumesc mult. Carla!
‎Un meniu complet cu calcan,
‎spaghete, merguez,
‎loubia‎ cu boabe,
‎pkaila,‎ biban, chefal...
‎Tu l-ai invitat ‎și acum comandă tot meniul.
‎Și ‎boukha‎ pentru toată lumea.
‎AÏDA ‎UNDE EȘTI?
‎Bravo. ‎Boukha‎ pentru toată lumea!
‎Parcarea în Paris e groaznică.
‎O oră și jumătate.
‎Noi am găsit imediat loc.
‎Nu știu ce voiați să ne anunțați, ‎dar sper că merită.
‎Era frumoasă ‎Ca o rază de soare
‎Îi plăcea să mănânce ‎Doar gogoșele
‎AÏDA ‎CE MĂ-SA FACI?
‎Bravo!
‎- Bravo! ‎- Mulțumesc.
‎Bravo! Sunteți talentați.
‎Sunteți așa de talentați,
‎că vreau să-mi scrieți noul album.
‎Vă pricepeți de minune la improvizație.
‎- Ar fi grozav. ‎- A fost delicios. Ultimul?
‎Dar, Enrico...
‎Ar fi o plăcere pentru noi, ‎dar, în schimb,
‎am vrea să vă cerem un mic serviciu.
‎Desigur, e normal. Spuneți.
‎Bun. Tata...
‎Are o măcelărie, e măcelar.
‎Este cel mai mare admirator al dv.
‎Noi am vrea să schimbăm ‎domeniul de activitate al prăvăliei
‎și să alegem altă direcție, ‎dar tata e de neclintit.
‎Doar dv. îl puteți face ‎să se răzgândească.
‎Altfel nu se poate.
‎De ce nu?
‎- Serios? ‎- Ce fel de activitate?
‎Este o activitate...
‎E vorba de canabis.
‎- Canabis? ‎- N-o lua razna!
‎- Hașiș? ‎- Da.
‎O să vă spun un secret.
‎Știu asta...
‎Enrico...
‎Știu... Enrico?
‎Enrico?
‎- Da. ‎- Știu chiar de la ministru.
‎Canabisul va fi legalizat în trei luni.
‎- E pe bune. ‎- Da.
‎Cei care prind trenul ăsta acum
‎se vor îmbogăți.
‎Da? Trebuie să păstrăm măcelăria.
‎- E foarte important. ‎- Mie ce-mi iese?
‎Zece costume la comandă.
‎Costume Gardnarella.
‎- Iată cum arată. Excepțional. ‎- De calitate.
‎Eu am o problemă cu drogurile.
‎- Nu pot. Nici gând. ‎- Cine vorbește de droguri?
‎Va fi un domeniu reglementat, ‎legal, curat.
‎- Pe cuvânt. ‎- Îmi pare rău, dar...
‎Nu mă pot băga în așa ceva.
‎Imposibil.
‎Gaston...
‎O să fiu sincer.
‎Așa.
‎Mi-am pierdut mama anul trecut.
‎Da.
‎E-n regulă.
‎Nici nu pot descrie în cuvinte ‎cât de tare te admira.
‎Când te-am văzut aici, ‎în seara asta, am crezut...
‎că e un semn de la ea.
‎Îți spun sincer că nu te las.
‎Îmi pare rău, ‎am umblat cu mașina vreo două ore.
‎Bună seara. Ce mai faceți?
‎Îmi pare rău.
‎Mașina...
‎Nu am găsit loc de parcare.
‎- Ce mai faci, Djamel? ‎- Bună seara.
‎- S-a răcit mâncarea. ‎- Ce mai faci? Îmi pare rău.
‎Bine că ați început fără mine.
‎Drace...
‎Vai de mine...
‎Pardon.
‎Se pare că am tras un vânt.
‎- Nu pot să cred. ‎- Ba da.
‎De față cu părinții ei.
‎- Cum au încasat-o? ‎- În plină figură.
‎Fix în față.
‎Ar fi fost tare complicat ‎să le spunem că suntem împreună după asta,
‎așa că am inventat o poveste ‎despre un filmuleț de adio
‎pe care îl facem pentru Aure.
‎O prostie...
‎A fost o bășină cu stropi?
‎Cu ce? Cu stropi?
‎Ai pătat și chiloții ‎sau a fost doar un vânt?
‎Eu îți spun că Aïda o să-mi dea papucii ‎și tu mă întrebi de urme pe chiloți?
‎Zic și eu. Un mic vânt se mai iartă.
‎Te iubește. O să-i treacă sigur.
‎- Sărbătorește! ‎- Ce anume?
‎- Facem progrese. ‎- Unde le vezi tu?
‎Nu avem nici 25% din banii ‎pentru nebuna de Clémentine.
‎Dar Enrico?
‎- Nu e bătut în cuie. ‎- Ba da. Încetează!
‎L-am învățat, i-am dat jointuri false.
‎L-am învățat să sufle fumul ‎în gura altuia. Se pricepe.
‎O să iasă bine.
‎Sper.
‎Bună...
‎Nu se poate.
‎- Nu-mi vine să cred. ‎- De ce?
‎Dar... Scuze.
‎Bun...
‎Cu ce vă pot ajuta?
‎Ce fel de merguez aveți?
‎Da.
‎Cel mai bun.
‎- Da. ‎- Enrico Macias...
‎În magazinul meu. Sunt un mare admirator!
‎- Sunt cel mai mare admirator al dv. ‎- Mulțumesc.
‎Priviți!
‎Este chitara dv.
‎Olympia, 1973.
‎Semnată.
‎Cu autograf.
‎Credeți că eu cânt la asemenea chitare?
‎Eu folosesc doar Fender sau Favino.
‎Toată lumea știe.
‎Am un certificat de autenticitate. ‎Este totuși o dovadă.
‎Nu dovedește absolut nimic.
‎- Serios? ‎- Nu-i suport pe escrocii
‎care-i păcălesc pe cei ca dumneata. ‎E o rușine!
‎O rușine.
‎Așa este.
‎Domnule Macias!
‎Nu vă simțiți bine?
‎Dle Macias, stați puțin. Luați loc.
‎Un pahar cu apă?
‎Nu, mulțumesc.
‎Am un remediu pentru asta.
‎- Un remediu? ‎- Da.
‎Domnule Macias!
‎- Pot să o aprind aici? ‎- Da.
‎Afară nu am voie.
‎Da, dar drogurile nu vă fac bine. ‎Dle Macias, dacă-mi permiteți...
‎Dacă acest drog nu exista,
‎acum aș fi orb din cauza glaucomului.
‎Nu. Aveți glaucom?
‎Da.
‎Vreți să încercați?
‎E pierderea dumitale.
‎Sunteți amabil, dar...
‎Lăsați.
‎Ești bine, frate?
‎Și tu? Ce mai faci?
‎Sunt încă înăuntru.
‎Au trecut trei ore. ‎Cred că merge bine. Discută.
‎Se distrează.
‎Pare să funcționeze.
‎E bine, fiindcă am făcut o nebunie.
‎Ce-ai făcut?
‎- Știi jointurile false pentru Enrico? ‎- Da.
‎Sunt pe bune.
‎Da.
‎Faci mișto de mine?
‎N-am mai cântat așa de la...
‎Constantine.
‎Uite ce flexibile sunt, deși am artroză.
‎Canabisul face minuni, Enrico.
‎Spune-mi Gaston, te rog.
‎- Ce? ‎- Da.
‎- Enrico e pentru public. Tu mi-ești amic. ‎- Bine.
‎- Ești amabil. ‎- Desigur.
‎Știi...
‎Chitara...
‎Așa am sedus-o...
‎Pe Béné.
‎Da?
‎Adora chitara.
‎Ce frumusețe!
‎- Mi-e dor de ea. ‎- E-n regulă.
‎Nu te mai gândi.
‎Vino mai aproape.
‎Am un secret să-ți spun.
‎Sunt prieten cu un ministru important.
‎Serios?
‎Am aflat de la el
‎că se va legaliza canabisul.
‎Amsterdamul câștigă miliarde.
‎Va fi mană cerească ‎pentru cei care se vor mișca repede.
‎Va fi mai tare ca GSM-ul.
‎GSM-ul? Da...
‎E o afacere de miliarde.
‎- Ia dă-mi asta puțin. ‎- Miliarde...
‎Miliardarii de duminică lasă
‎- ‎Lasă pâinea pe masă ‎- Pe masă!
‎- Care le vine mai bine ‎- Mult mai bine!
‎Scoală-te, Olive! Iese.
‎Drace!
‎Enrico!
‎Suntem aici.
‎Enrico! Ești bine?
‎Cum a fost?
‎Am adus argumente extraordinare.
‎Da?
‎Dar nu l-am convins.
‎- Rahat! ‎- Îmi pare rău, băieți.
‎Băga-mi-aș!
‎Discutăm mâine despre costume. ‎Acum sunt complet...
‎varză.
‎N-a fost frumos ce mi-ați făcut.
‎M-ați drogat fără știrea mea!
‎El e de vină, face numai farse.
‎- Mă rog. ‎- Scuze.
‎Gata.
‎S-a terminat.
‎Drace!
‎Hai să ne culcăm, sunt frânt.
‎- În seara asta e mai complicat. ‎- De ce?
‎Mă așteaptă o fată acasă.
‎Te sun când pleacă.
‎Pe la 02:00, maximum 03:00.
‎- Las-o baltă. ‎- Frate!
‎- Mă mișc repede, mă. ‎- Nu-ți face probleme.
‎Nu-s vagabond.
‎Ce încerci să-mi spui, iubire?
‎Ce nai...?
‎- Ai ceva mărunt? ‎- Termină!
‎- Mărunt! ‎- Nu...
‎Nu am. E a treia oară când mă trezești!
‎Ți-am dat tot ce aveam.
‎- Verifică în buzunarele de la spate! ‎- Ce pacoste!
‎Ajunge. Du-te acasă.
‎Nu mai hărțui lumea.
‎- Ai o țigară? O foiță? ‎- Nu fumez.
‎Nu sunt papetărie, lasă-mă-n pace.
‎- Unde te duci? ‎- Ce? Acasă. Mulțumesc.
‎E plin de ratați pe aici.
‎Ce pacoste!
‎Ce ghimpe!
‎Ce mai e acum?
‎BRUXELLES ‎AMSTERDAM
‎Hei!
‎Sunt în spatele camionului!
‎Subtitrarea: Nadège Traoré-Dulot