Виведіть їх.
Обличчя відкрийте, коли я піду.
Я подам сигнал рацією.
От гівно.
Де це ми, у біса?
-Де ми? -Не знаю, десь далеко.
Не знаю, скільки ми проспали.
Ці засранці нас чимось накачали.
Що це за монахи?
Бабуся?
То бабуся?
-Бабусю! -Моя дівчинка.
-Бабусю! -Донечко! Як ти?
-Тату. -Моя люба донечко.
Трясця.
-Вас не скривдили? -Ні, все гаразд.
-Стривайте. -Що?
Де Алі?
-Що? -Що? Алі?
Він був з нами в авто.
Дідько.
СЕРІАЛ NETFLIX
Сьогодні у новинах — небачена втеча.
Диверсійний загін із вибухівкою…
Вибухівка й таке інше. Вони не жартували.
…перевезли трьох в'язнів із в'язниці у Пуассі до Френ.
Жерар Хазан, його син, Жозеф, та Олів'є Пар'янт
зникли безвісти.
Колишні м'ясники, вони стали учасниками організованої злочинності
й великої операції із торгівлі наркотиками.
Чесне слово, вони справжні головорізи.
Вони створили власний вид травки,
знаний у світі наркотиків як «пастратравка».
Так, вітаю, пане прокуроре. Це знову Аїда Бенкікір.
Я телефоную, бо дуже стурбована. Як Ви знаєте, я — адвокат Хазанів,
тож я хотіла б надати деякі деталі щодо того, що трапилося.
Чи могли б Ви перетелефонувати мені якнайшвидше?
Дуже дякую. Бувайте.
Все добре, серденько. Вони сплять.
Зрозуміло. Називаєш її «серденьком» при мені.
Називай його «зайчиком», якщо вже так.
Твоє щастя, що я вже заспокоївся.
Раніше я б тебе на шматки покрамсав і роздав сусідам.
-Юccефе! -Розслабся.
Тобі все подобалось. Жозеф був за ґратами.
-Зовсім ні. -Егеж.
Тепер він втік і візьметься за тебе.
Годі казати, що він утік. Досі не второпав?
Він не мав підстав тікати. Його і так мали випустити.
Я не можу додзвонитися до Алі, Ор та її бабусі.
Щось трапилося.
Про що ти?
Думаю, їх викрали.
Викрали? Хто, дівчина Жерара?
Не «дівчина Жерара», а Пенелопа Кавіллан.
Вона багато років працює із картелями. Ця жінка дуже небезпечна.
То що нам тоді робити?
Ми безсилі. Треба зустрітися із прокурором.
Що нам робити?
Залишити їх тут чи відвести деінде?
Ні, почекаймо тут. Бос незабаром прийде.
Гаразд.
Треба дізнатися, чому ми тут.
Я заприятелюю із ними й витягну інформацію.
Що? Ти не заприятелюєш із ними. Чорт.
Ми знаємо, що ми тут через Жорес.
-Нас уб'ють. -Припини.
Ніхто не знає про Жорес. Ніхто.
Вони іспанською розмовляють, не голландською.
Хто з вас розмовляє іспанською? Це може нам допомогти.
Я знаю кілька слів.
-Справді? -Кілька слів…
Так, що ж…
З пісень гурту «Gipsy Kings».
Дідько, Олів.
Гаразд, дихайте.
З нами нічого не трапиться. Ми у священному місці.
Іспанці дуже релігійні.
Пам'ятаєте доглядальницю і її різдвяний вертеп?
Вона горлала на сусіда, бо його пес надзюрив на осла.
До чого тут мадам Алонзо? Вони мають автомати Калашникова.
А щоб тобі…
Хто це?
Це Рікардо.
Я злякався. Думав, це ти, Міґелю.
Міґель мені, як батько,
тож не приховую,
що це б мене трохи засмутило.
Добре. Хто ти?
Леонар.
Чого тобі треба?
Пастратравки?
Мені нічого не треба.
Мені сказали спіймати вас. І заплатили за це.
А…
Алі? Де Алі?
Алі…
Все що можу сказати про Алі, це…
Мені до дупи, що з ним.
Дуже смішно.
Так несподівано.
Хороший жарт.
Смійтеся, трясця. Смійтеся.
Треба встановити зв'язок.
Ходімо. За мною. Ну ж бо.
Так.
Ти, прибири це. Виглядає огидно.
Ось, ми прийшли. Почувайтеся, як вдома. Я повернуся пізніше.
-Дуже дякуємо. -Ага.
Гаразд.
-Це жах. -Так, трясця.
Це наш сральник?
Мені живіт крутить після перельоту. Я ж не можу піти по-великому перед вами.
Серйозно, Джо? Какати? Ти не бачиш, у якому ми лайні?
Ні.
Ми не у лайні.
Ми тут, щоб зробити пастратравку. Це нескладно.
Важливо лише те, що ми разом. Разом ми усе переживемо.
Бабусю, ти ризикуватимеш, якщо знову візьмешся за пастратравку.
-Ти втомилася. -Ні, не втомилася.
Дозвольте мені домовитися з ним.
Домовитися? Про що?
Ще не знаю, але спробую йому сподобатися.
-Справді? -Та ви дістали.
Ви мене просто кинули. Смійтеся із його жартів, трясця.
Думаєш, якщо ми будемо сміятися, як телепні, це нас врятує?
Так, це перший крок. Зрозуміло?
Щоб вибратися, треба із ним побрататися.
І нам пощастило. Він — француз.
-Ми можемо встановити зв'язок. -Що ти мелеш?
Він — псих. Він щойно вбив людину, а ти побрататися хочеш?
Припиніть це, щоб вам…
Ми самі не знаємо, де ми.
А Алі, можливо,
уже мертвий.
Стривай. Не поспішай.
Вони не могли викрасти його, лише щоб безцільно убити.
Так. Вони не могли викрасти його, щоб безцільно убити.
Годі цих тупих жартів,
ти знаєш, як витягти нас звідси?
Так я й думав. Тоді замовкни.
Дідько.
Курва.
Вікна — на північ.
Довбень.
Овва.
Ну ж бо.
Хто це?
Це я. Жозеф.
Ти не спиш?
Не сплю.
Ноги вирішив порозминати.
-Мені так самотньо. -Дідько.
Не хочу тебе обтяжувати,
але мені самотньо.
Курва!
Тату, що трапилось?
Я сумую за нею.
Я теж за нею сумую.
Але я кажу собі, що де б вона не була…
Мама дивиться на нас.
Сину, я кажу про Катрін.
А, гаразд. Добре. Нічого собі.
Чудово. Що ж, за нею я не сумую.
Але, знаєш…
Як це сказати?
Коли літній роман завершується,
спочатку здається, що цього не забути.
-Почуваєшся, наче… -Літній роман? Про що ти?
З нами трапилося стільки прекрасного.
-Звісно. -Із Катрін.
Справді. Ми такі закохані.
Це чудово.
Вона так заради нас ризикувала, коли вдавала Жорес.
-Так, це важливо. -Так.
Наші стосунки міцні. Повір.
-Звісно, так і є. -Що?
Вони міцні, але тривають лише кілька місяців.
-І що? -Подумай про майбутнє.
Час нічого…
Ходімо. Час настав.
Трясця!
Бабцю, натягни панталони, бо ще заведуся.
Ходімо. Познайомлю вас із новим власником.
Що ж…
Ось пан Ґузман
у своїй колісничці.
Він очолює один із найбільших картелів Колумбії.
Ви будете робити разом із ним пастратравку
у великих масштабах.
Синьйоре Ґузмане…
Говори французькою.
Не заважай.
Tranquilo.
Три кіло?
Що ж, як скажете.
Подивимося, як буде із кількістю,
але три кіло — це не…
Він сказав «tranquilo».
Що? «Tranquilo»?
-«Tranquilo», як «спокійно»? -Так.
Гаразд, зрозумів. Вибачте. Винен.
Ось і почалися непорозуміння.
-Французькою. -Так, французькою.
Ви перекладач?
Я розмовлятиму французькою. Так усім буде легше.
Я хотів сказати,
що у цій сім'ї
лише одна людина вміє робити пастратравку.
Так.
Ось. І ця людина — я.
Я. Я знаю, як робити пастратравку.
-Жозефе… -Не заважай.
-Вони всі непотрібні, гаразд? -Жозефе.
Але Ви схопи усіх,
хоча Вам потрібна лише одна людина.
Так буває, коли купуєш щось через Інтернет.
Коли робиш замовлення онлайн, тебе трохи заносить.
Ти починаєш із однієї речі, а купуєш тисячу.
А якщо це ще й Чорна п'ятниця, то це взагалі кінець.
Тож Вам варто залишити того, хто потрібен, — мене,
а всіх інших повернути постачальнику.
Доставку оплатимо ми, з радістю.
Чи не так? Курва, як же ви мене дістали.
-Він погоджується. -Кінець я зрозумів.
Але якщо ви брешете,
вас змішають із перцем чилі.
Про що він?
Про чилі з фаршем, йолопе.
-Це метафора. -Він має рацію.
Лише одна людина тут уміє робити пастратравку.
-Але це не він. Це я. -Будь ласка.
-Я все вирішу. -Стривайте, діти.
-Тату. -Це дуже мило.
Ви намагаєтеся мене захистити. Це так мило.
Але, signoro…
Єдина людина, яка робить добру пастратравку — це…
Овва.
…це Людмила.
Чесно, це Людмила.
І вона… Ось така.
-Ну ось. -Трясця.
Я ж казала.
А тепер він каже заткнути пельку.
-Так, ми згодні. Затикаємо пельки. -Так, заткніть, до біса.
Ні!
-Ні, стривайте! -Візьміть мене!
-Вона нічого не вміє. -Ґузмане!
Отримаєш свою пастратравку за однієї умови.
Обіцяй, що моїй сім'ї нічого не загрожуватиме.
Знову? Він уже це казав.
Якщо урожай буде добрим,
через три місяці ви разом святкуватимете Песах.
Якщо ні — перетворитесь у фарш із перцем чилі.
Щоб з їхніх голів і волосина не впала.
-Бабусю. -Ти не мусиш іти.
Будь ласка, годі плакати, пампушечко.
Ще зурочиш.
Ось так. Я зроблю те, що мушу.
А через три місяці ми всі будемо разом, пиріжечку.
Не хвилюйся.
Наглядай за цими довбнями.
Ти єдина, хто має голову на плечах.
-Ходімо. ¡Vamos! -Ні.
Трясця.
Курва!
Агов!
Ти мені ніколи не подобалася, брудна хвойдо!
Я знала, що ти — пройдисвітка!
Де ти була раніше?
Що, боїшся сказати Жерарові правду, так?
Заберіть її звідси.
Пішла ти, сучко!
Довбана мерзотниця. Стерво.
Тупа шльондра.
Та жінка… Тільки дочекайся, я доберуся до тебе.
Що означають слова бабці?
Про що ти?
У тебе щось із тим старим?
Не вигадуй.
Я робила те, що мусила. Це й усе.
Що ти мусила робити?
З Ґузманом ти теж таке робила?
Він з нами, як з непотребом поводиться.
Що ми робитимемо із тими тупими Хазанами?
-Такого не планувалося. -Гаразд.
Вони будуть тут три місяці. Ми впораємося.
Ми так не домовлялися!
Це додаткові витрати. Це ризик.
Він нас, як шмаркачів, розводить!
-Леонаре. -Курва.
Заспокойся.
Бачиш, що ти наробила?
Ти кажеш, що я усім займуся. А тоді пхаєш свого носа у переговори.
Ти на все погоджуєшся. Ти дістала.
-Перепрошую? -Ти дістала!
Це так розмовляють із матір'ю?
А тепер закрий пельку.
Я тут головна.
Вибач. Ти теж так не говори.
Треба щось придумати.
Навіщо?
Щоб покрити витрати.
Ти можеш хоч раз не розтуляти рота?
Ми були б усі разом.
Я знаю. Я все зіпсував.
Не знаю, що на мене найшло, Ор.
Я хотів урятувати бабусю, хотів урятувати вас.
Ти ніколи нікого не врятуєш. Чорт. Не розумієш?
Годі вважати себе генієм.
Мама так тебе називала, але це неправда.
Ор, досить.
Це тупо.
-Це тупо. -Це правда. Нам треба заспокоїтися.
Якщо будемо обережними,
і вони не розведуть нас, як Жорес,
через три місяці ми вийдемо й знайдемо Людмилу.
Звісно, якщо вона знову не втратить розум
і не зіпсує урожай.
-Тату, будь ласка. -Що?
За бабусю не треба хвилюватися. Їй усе вдасться.
-Так? -Так.
І це не Жорес.
Це картель. А картелі все роблять чітко.
«Картель» означає «чіткий» іспанською.
-Справді? -Звісно.
Ні.
-Це означає «плакат». -Послухайте.
Є різні діалекти.
Ніхто із моїх знайомих не знає, що означає «картель».
-Гаразд? -Так.
Я хотів сказати, що у віці бабусі люди гниють у будинках пристарілих,
їдять суп,
в якому навіть грінок немає.
Бо їх немає чим жувати.
А вона, трясця, виконує місію для Ескобара.
Серйозно, це ж чудове завершення кар'єри.
Що відбувається?
Що?
Візит медика.
-Що? -Медика?
Вперед. Ходімо.
Ні, все гаразд.
Все добре, тату. Прошу, не роби проблем.
-Ні, з нами усе гаразд. -Тату…
Він сказав «візит Америка»?
-Візит Америка? -Візит медика.
Думаєш, вони поїхали на екскурсію у заповідники?
Не знаю. Я почув «візит Америка».
Ми у Південній Америці, тож, може, їм покажуть Америку.
Чуваче, заручників не возять у тури Південною Америкою.
-Так не буває. -Але він сказав «візит Америка».
Припини.
Медика! Візит медика!
Звісно.
Ми хочемо зустрітися із прокурором,
а влада, на жаль, не вважає справу Хазанів пріоритетною, тож…
Чудово.
Але Олів'є — більше не моя проблема.
Я будую власне життя.
Чудесне життя
із моїм любим Олівіо.
У них дуже схожі імена. Неймовірно.
Насправді я Френк.
Говоритиму я. Ти ж знаєш, я ненавиджу, коли мене переривають.
Я цього не люблю.
Гаразд, то як я казала,
нам потрібен хтось із високою посадою,
хто б міг допомогти Хазанам.
Так, бо вони не тікали. Вони заручники.
Нічим не можу допомогти.
Я покінчила із цим лайном.
Так, ми знаємо, але…
Ти б могла дати нам номер свого батька? Він був урядовцем…
Я не піду з вами. Я надто доросла для такої фігні.
Так. Ми й не хотіли, щоб ти з нами йшла. Лише поговорити із твоїм батьком.
Ну ж бо. Годі наполягати!
Якщо я піду з вами, це лайно сягне небачених масштабів.
Це я вам гарантую.
Припини.
Вона сказала, що ми не хочемо твоєї присутності. Лише номер. Ясно?
А ви молодці.
Справжні молодці. Добре зіграно. Я з вами.
Ходімо. Олівіо?
Через це все я не зможу приділяти тобі увагу, якої ти заслуговуєш.
-Але, серденько… -Френку, не можу повірити!
Не бачиш — це і так складно?
Я сумуватиму за тобою.
Пакуй речі. Щоб тут нічого не було, коли я повернуся.
Іду одягнуся. Зачекаєте на мене?
Ми маємо багато справ.
Ти так далеко
Я сам-один
Тебе не вистачає
Мамо…
Трясця.
Ти так далеко…
Старий, благаю, заспівай щось інше. Ця пісня мене гнітить. Нічого не вдається.
З тобою так важко! Сам просив.
Це наша із Клем пісня. Я сумую.
-Хочу цю пісню. -Не дивися.
Ти дістав. Я тобі не радіо.
Так, але заспівай щось радісне,
щоб кавелдикові захотілося вийти й повеселитися. Благаю.
Веселитися, гаразд. Це я можу.
Вперед, починаю.
Як тісно тут На дні бляшанки
Співайте, сардинки, співайте, сардинки,
Продовжуй, працює.
Як тісно тут На дні бляшанки
Співайте, сардинки…
Курва.
І що?
Як усе пройшло?
Хвилинку. Що це за одяг?
Що з вами зробили?
Вони провели повний огляд.
Нам зробили кардіограму, а тоді нас швидко оглянули.
«Швидко».
Той тип п'ять хвилин мені дупу обмацував. «Швидко».
Тату, то був медогляд.
Той йолоп шукав простату.
Я три рази йому сказав, що її немає, а…
Гаразд, що ще?
Нічого. Нам дали одяг.
Бачу.
І лікар усе занотував у записничку.
А мені дали ліки від підвищеного тиску.
-З цим вони не прогадали. -Так, це було мило.
-Чесно, це добре. -Так.
Чорт, це дивно.
Це якось не клеїться.
Аналізи, обмацування… Що відбувається?
-Дивно, чи не так? -Так, дуже дивно.
Нічого дивного.
Це все Ґузман. Вони хочуть, щоб ми були здорові. Це все.
Може, вони хочуть, щоб і ми працювали.
Треба дістати той записник і подивитися, що вони записали.
-Так, твоя правда. -Ні!
-Треба усе з'ясувати. -Ні!
Якщо вас спіймають, ми по вуха у лайні.
І бабуся теж.
Тож нічого не робіть. Ясно?
Що?
-Ти чув, що каже сестра? -Звісно.
-І? -Ми нічого не будемо робити.
-Не будемо. -Дякую.
Я виснажена. Чорт.
Ми це зробимо. Треба придумати, як дістати записник.
Ваші батьки страждали від хронічних захворювань,
як діабет, холестерин, високий тиск?
Не знаю. Я не знаю своїх батьків.
Вони померли, коли я був маленьким.
Від чого?
Мама загинула в автокатастрофі,
а тато помер від фіброміалгії.
Як шкода.
Це неможливо.
Ця хвороба викликає розлади зі сном. Від неї ще ніхто не вмер.
Ні, мені завжди так казали.
Кажу Вам, це неможливо. Дозволите?
Знову ж таки, я був маленький, коли він помер.
Я мало про нього знаю.
-Все гаразд? -Ні, негаразд.
Мені важко говорити про батька.
О, боже, він плаче.
Знаєте, як це — не знати власного батька?
Усім було на мене начхати.
Присягаюсь, усім.
Мене віддали до притулку на десятий день народження.
Батарейки!
Матір'ю присягаюся.
Батарейки!
Батарейки АА! Чуєте, до біса?
Я навіть не мав, куди їх вкласти.
-Гертрудо. -Розумієте?
Я про довбані батарейки кажу.
Їм було начхати на мене.
Тупі батарейки!
Я не психотерапевт.
Досить. Зберіться.
Овва, а щоб мені…
Трясця!
Думаю, я
щойно зомлів.
Мені вже краще.
-Ти сказала, що ми теж прийдемо? -Ні, не хвилюйся.
Буде негоже, якщо нас не чекали.
Який же ти зануда.
Тут будуть усі, хто нам потрібен: Міністр юстиції, Голова поліції…
Тож гарно поводьтеся і не втрачайте голову, особливо ти, Аїдо,
і все буде добре.
Познайомиш мене з ними, а я займусь рештою?
Так, я не дурна.
Я не можу засиджуватися. Вільям сам із трійнятами.
Кого хвилює Вільям? Ти йому погодинно платиш?
Що ти кажеш? Ти збожеволів?
-Це ти про нього згадала! -Годі, припиніть.
-Але вона… -Ти дістав, Юссефе!
Більше ні пари з уст!
З мене досить!
Ми прийшли!
Боже.
Завжди я винен.
Добрий вечір.
Прямо, а тоді — праворуч.
-Дякую. -Гарного вечора.
Обережно із капелюхом.
Як чудово!
Що це?
Дуже дякую.
Ось. Одягніть це.
Чорт, Клементино. Нам не можна тут бути.
Ти казала про вечерю. Що це?
Я не знала. Присягаюся.
Але так навіть краще. Ідеальна атмосфера.
У таких ситуаціях все йде як по маслу.
Ходіть за мною. Вони, мабуть, далі.
Добре, хлопче.
Ідеально.
-Юссефе! -Так. Вітаю.
Вітаю. Як ся маєте?
Дуже добре, а ти?
Добре.
Тату, зупинишся на секунду?
-Хочу привітатися із Сандрін. -Що?
Так.
Дякую. Не можу повірити. Як ти, дорогенька?
-Як справи? -Добре.
-Добре? -Як бачиш.
-Гарно виглядаєш. -Я їздила відпочивати.
-Серйозно? -Так.
-Важливо очищати думки. -Так.
Втекти від постійної роботи.
Неймовірно.
А Фредеріка тут є?
-Так, я бачила її в дальній спальні. -Добре, дякую.
Ходімо, познайомлю вас із Головою поліції.
-Привіт, райський пташе. -Ходи сюди.
Куди ти йдеш у такому вигляді?
Ми далекі від того, щоб їх спіймати.
Ми намагаємося увійти… до цієї справи.
Хочеться вірити.
Але Вам слід знати, що їх схопила Кавіллан.
Вони не хотіли тікати.
Чорт, якщо це зробила Кавіллан,
вони по вуха у лайні.
Знаю.
Тому рятувальну операцію слід почати негайно.
Це не від мене залежить.
Трясця.
Я розмовляла із Міністром внутрішніх справ.
-Я в депресії. -Чому?
Сказав, що і пальцем не ворухне, доки не знатиме, де Хазани.
Чорт.
Егеж.
Де твій брат?
Не знаю.
Те порося, мабуть, відривається.
Чий це крем?
-Дядька Юссефа! -Правильно.
Його треба добряче збити. Це таємниця дядька Юссефа.
Це моя сестра, Аїда.
Аїдо, це Клодін та Х'юґет. Такі милі. Це мої подруги.
Я їм показував… Хто хоче спробувати?
-Я. -Так? Гаразд.
Завершуй із цим. Ходімо. Де тут вбиральні?
-Готово. -До зустрічі, Х'юґет.
Заходьте до крамниці із шоколадом, гаразд? Цьом.
Ну ж бо. Ходімо.
Чесно. Якщо поспиш вдома, зранку тобі буде краще.
Ні, чесно…
-Зі мною все добре. Я дійду додому. -Так, звісно.
-Чорт. -Чорт.
Трясця!
-Алі? -Що?
Що ти робиш у смітнику Аїди?
-Стоп. -Що?
Я тут ховаюся. Ховаюся.
Я знала, що він живий. Знала.
-Решта теж у Парижі? -Ні.
Вони посадили нас до літака. Мені вдалося втекти.
Я біг, як скажений, а вони стріляли.
Я біг зигзагами й уник куль.
Дідько.
Вони тебе вбили?
Що?
Ні.
Ти мене налякав. Він мене налякав.
Так чи інакше, добре, що їх посадили до літака.
Так, це правда. Бонуси назбирають.
Ні, це означає, що їх не збирались вбивати.
-Де цей літак? -Не знаю.
Я не знаю.
Ні, лише медогляд, як і у вас.
Але кардіограма була морокою.
-Окрім цього, нічого цікавого. -Так?
Ось. Побачимося.
Витягуй записник.
-Стривай, тут нічого немає. -Що?
Він вирвав сторінки? Чорт.
-Трясця! Ви украли записник. -Що?
Ви мене слухали?
-Ви — недоумки. -Ми не сидітимемо, склавши руки.
Сидітимемо. Ми домовлялися не смикатися три місяці.
Що в записнику?
Нічого.
Нічого? Чудово, все марно. Молодці.
Ну ж бо. Покажіть.
-Трясця. -Обережно, його треба повернути.
Спокійно, золотко.
-Чорт, тут щось є. -Що?
Що? Ми нічого не бачимо.
Чорт.
-Це щось із «Daft Punk»? -Ні, це німецька.
-Тут ваші імена. -Що?
«Жерар…». І поруч ціни.
-Чому тут ціни? -Здається, це погано.
Стривайте. «Leber» звучить, як бабусина страва «gehakte Leber».
-Це мовою їдиш. -Що це означає?
-Це… -Це подрібнена печінка.
Так, огидно.
-Не огидно. -Огидно.
Хвилинку. «Leber»…
-Це «печінка» німецькою. -Так.
Вони хочуть наші органи.
Переклад субтитрів: Анастасія Хома.