Допоможіть! Допоможіть нам!
У мого батька серцевий напад!
-Ор, не галасуй. -Йому вже краще.
Зі мною все добре. Я просто зомлів. Це все. Мені краще.
-Чорт, Ор. -Будь ласка!
Допоможіть нам!
Трясця, офігіти.
Що вона робить?
-Ні! -Овва!
СЕРІАЛ NETFLIX
Класно.
Треба зупинятися. Зараз повітря з вагіни вийде. Гаразд, досить.
Допоможіть! Хутчіш!
В її плечі куля.
Вона стікає кров'ю. Врятуйте її. Благаю.
Ми про таке не домовлялися. Цього я не вмію.
Врятуйте її або я вас уб'ю.
Можете на нас розраховувати.
Але, месьє Кавіллан, Ви мусите піти геть.
Тут має бути стерильно.
Благаю, будь ласка, врятуйте її.
Чорт.
Це Катрін.
Що? Катрін?
Катрін? Тобто Пенелопа?
Так, дівчина Жерара.
Що ж, сама винна.
Не рятуй її. Ненавиджу це стерво.
Перепрошую, докторе Бене Афлахак?
Нагадую, що це все через неї.
Схоже, ти не розумієш клятву Гіппократа.
Не починай зі своєю…
Я поважатиму усіх людей,
їхню незалежність і волю,
не утискатиму їх через стать чи вірування…
Тут немає лікарів, ясно?
Ти не лікар. І я теж.
Зробиш операцію — наробиш біди.
Минулого року я видалила злоякісну пухлину своєму коту.
Так, і що?
Він помер під час операції.
Ось. Ти не знаєш, що треба робити.
Бідний котик.
Так чи інакше, ножиці.
Підріжемо футболку.
Ну ж бо.
Ось.
Солодких снів, сучий сину.
Молодець, Ор.
-Що це було? -Звідки ти це вмієш?
Ну ж бо. Забираймося звідси.
-Ходімо. -Так.
-Овва. -Гаразд. Ор?
Що?
Тут ще один.
Ну от. Все спочатку.
-Ну ж бо! -Ось так.
Злізай, брате. Як ти?
-Як ти? -Все добре.
Бачили, як я його відгамселив?
-Yes! -Ну ж бо! Ходімо!
-Тату, ходімо. -Стривайте.
Дайте мені п'ять хвилин.
Ноги — наче з вати.
Трясця, нічого не бачу.
Відтягну тканину.
-Відтягуй. -Ну ж бо.
Ну ось. Що ж…
От лайно. Компрес!
-Компрес, курва! -Компрес, хвилинку.
Ну ж бо. Ворушися.
Трясця. Ну ж бо. Не будь слабаком.
Для початку, одягни маску.
Послухай…
Чорт. Моя сережка.
-Що «моя сережка»? -Ні, це так дратує.
Яка різниця? Припини.
-Чорт. Вона в її плечі. -Ні…
Тут приємно і тепло.
Так м'ягко.
Тут так добре.
Це нагадує мені про Олів'є.
Ось щось металеве.
-Щось металеве? -Щось металеве. Тримаю.
-Добре. Подивимося. -Ну ж бо. Ось так.
Ні, дідько. Це куля.
Прекрасно. Її ми й шукали.
Начхати мені на кулю. Я хочу сережку.
Трясця.
Крові надто багато.
Хвилинку. Я її зберу. Не ворушись.
Я це зроблю.
Досить. Ти усе випила.
Що ти робиш?
Дідько!
Це огидно!
-Знайшла. -Чхав я на твою сережку.
Навіщо ти мене обплювала?
-Трясця. -Тебе вчили шити у в'язниці?
-Так, щочетверга. -Так?
Заший цю ранку. Я прив'яжу її до ліжка.
Тоді підемо по Хазанів.
Все добре. Ходімо.
Ну ж бо. Швидше.
Зачекай. В цій тозі можна потонути.
Ми робимо, що можемо. Цей жирдяй важить тонну.
Все добре. Можете йти.
Там вартовий.
От лайно.
Може, залишимо тата тут?
Що з тобою? Він тобі не стара іграшка.
Ні, з ним буде важко.
Ми можемо сховати його у шафі, а коли вийдемо, знайдемо допомогу.
Я все чую. Не смійте мене покидати.
Припини горланити. Чорт, тату.
Здається, нас почули. Зараз ми піймаємось.
Олів, дай годинник.
Зараз 7:12.
Та чхав я. Дай довбаний годинник.
Ну ж бо.
-Що ти робиш? -Джо?
Ні!
Дідько. Ні, старий.
Він іде.
-Yes! -Спрацювало. Ну ж бо. Ходімо.
Все гаразд.
-Все добре. -Ходімо.
Чорт, їх тут немає.
Вони втекли.
Гарно ж вони їх зв'язали.
-Ну ж бо. Забираймося звідси. -Так.
Стривай, Джо. Так не можна.
Я отримав годинник на Бар-Міцву.
То була обмежена серія. Він коштує, як нові яєчка.
Ми чудово знаємо, скільки коштують яєчка.
Не 140 євро, як твій тупий годинник.
-Я обожнюю той годинник. -Ходімо.
Чорт, ось червоне авто.
Вона казала про задні двері ліворуч.
Трясця, вони відчинені.
Добре.
Джо, що ти робиш?
Чорт, вона таки хотіла допомогти.
-Що? -Катрін. Треба її знайти.
-Ми не можемо її покинути. -Так, твоя правда.
Ні, це не обговорюється.
-Я не поїду із тим стервом. -Припини.
-Олів, заводь авто. Ми зараз прийдемо. -Як його завести?
-Ми зараз прийдемо. -Де ключі?
-Замовкни!
Що це за лайно?
Чисто.
-Джо, сюди. -Що?
-Там вартові. -Добре.
Ходімо.
-Вони ідуть сюди. -Що робитимемо?
Ось. Візьми.
Що це за фігня? Зараз не час читати!
Добре.
Вони там?
Ти, я…
туди.
Що?
-Не розумію. -Що вони роблять?
Розмовляють. Не знаю.
Вони ворушаться?
Ну, монашики, як вам лящі?
Смачні?
Лящі, пісна їжа.
-Так. -Так.
-Я колись любила лящі. -Смакота.
Пам'ятаєш, як мама їх готувала?
Чорт, мама.
-Ходімо. -Так, зараз не час.
Стривай.
Добре, вона жива. Ходімо.
Стривайте. Вибачте. Я все поясню.
-Спокійно. Ми заберемо Вас. -Дякую.
Вибачте за все.
-Він мій син. Я втратила контроль. -Поговоримо пізніше.
Вибачте, що не вірив Вам.
Та оскільки Ви від початку були зміючкою й обманювали нас…
Поговоримо пізніше.
-Розумієте, про що я? -Треба йти.
-Поговоримо потім.
Не можу. Я гола.
Я не проти, але…
Тобто я дам Вам штани.
-Так, чудова ідея. -Ось.
Ну ж бо. Ось.
Ось вони. Добре.
-Ну ж бо. -Так.
Черевик зліз. Ось.
Це не Вам. Ось, візьміть.
Дякую.
Маю ідею щодо верхньої частини.
Що ти робиш?
Якого біса?
Знущаєшся?
Ти зробила мінітогу.
Чудово. Модно. Поговоримо пізніше. Треба йти.
Ось, візьміть.
Тут є куртка.
Серйозно?
Тепер я даремно світитиму яйцями.
І тил теж неприкритий.
-Ось. -Трясця.
Не працює.
Дідько.
Дідько!
Вимкни це!
Спокійно. Я не вмію заводити авто. Мене ніхто не вчив замикати дроти.
Чорт. Було б легше, якби тут був мій батько.
Годі вже про батька.
Може, він йолоп,
який теж не вміє заводити авто.
Ну ось, сину! Чорт!
-Обожнюю, коли ти віриш у себе! -Відчиніть!
-Ну ж бо! -Жозефе, я сказав «ні».
-Або вона, або я. -Поїхали!
Ми готові.
Їдь!
Де довбані ворота?
Ось вони!
Їдь! Вгору.
Вперед!
Ну ж бо! Тисни на газ!
Що то було?
Що за галас?
-Мотузки на автівках варти. -Не може бути!
Так.
Ми розвели тих виродків.
Як і вони нас.
Міґелю, вони тікають!
Міґелю?
Святі круасани!
Швидше.
Ну ж бо.
Чорт! От гівно!
От гівно!
-Відійдіть. -Стривайте.
Замкнено.
Так, ми помітили. Дякую.
-Що нам робити? -Не знаю.
Вони стріляють!
-Треба ховатися. -Туди. Там інші ворота.
Куди ви, в біса, йдете?
Трясця!
Де вони? Куди вони побігли?
-Не хвилюйся. Ми зустрінемось біля воріт. -Добре.
Обережно.
-Як ти? -Все добре.
Вибачте. Все добре. Ми здаємося.
Будь ласка, не вбивайте.
Годі дрижати, як мокрі кури.
Привітайтеся із дядьком Юссефом.
Чорт, Юссефе!
-Клементино? -Юссефе!
Привіт. Як справи?
О, ні.
Вони такі милі.
Ну ж бо. Досить.
Досить.
Треба йти.
-Олів? -Досить.
-Олів? -Ходімо.
-Олів, треба йти! -Що?
-Нам треба йти. -Звісно.
Ну ж бо. Ворушіться.
-Ходімо. -Бачив? Він мене поцілував.
Так, бачив. Ходімо.
Сюди.
Мамо.
Ти одужала. Це добре.
Стривай, зайчику. Заспокойся. Це не те, що ти думаєш.
Зараз буде неприємно. Присягаюся, я замочу вас по одному.
Леонаре, ти робиш велику помилку. Ти зруйнуєш своє життя.
Зруйную життя? Тобі на мене начхати.
У тебе в голові лише той старий зморщений мішок.
Мені майже 71. Це не так…
Стули пельку, скурвелю.
-Так, замовкни вже. -Леонаре, глянь на мене.
Ти втратив розум.
Ти моя сім'я.
Не цей довбень Жерар зі своїм тупим сином.
Тож годі вже.
Ти вже майже мене убив.
Я лише хочу
повернутися до справ. Лише я і ти, як раніше.
Не як раніше! Я хочу змін!
Катрін, він хоче змін.
Замовкни! Я вистрелю тобі в голову. Будеш лисий.
Так, замовкни.
Думаєш, я не бачу, що ти допомагаєш їм утекти?
-Думаєш, я не помітив? -Годі, Леонаре.
-Не бачиш, що я ними маніпулюю? -Звісно.
Якби не я, вони уже б втекли.
Я з тобою, синку.
Я з тобою.
-Чесно? -Так.
Звісно.
Я люблю тебе.
Чесно.
Я теж тебе люблю.
Вибач.
Я такий гівнюк.
Ходи сюди.
Вибач, мамо. Я облажався.
Вибач.
Я люблю тебе, мамо.
Я люблю тебе, зайчику.
Стривай. Ні.
Ти не залишив мені вибору.
Вибач.
Пробач мені.
Зв'яжіть його.
-Що? -Повертайтеся. Зв'яжіть його!
-Так, звісно. -Просто…
Знаєш, в одну мить,
після плутанини й непорозумінь,
я перестав розуміти, що відбувається.
Так, важко було зрозуміти.
Ми подумали, що це ще якась тактика проти нас.
Ну ж бо. Зв'яжімо його.
-Трясця, я не можу! -Олів, що ти робиш?
-Не можу. -Ти вже десять хвилин там стирчиш.
Це колодка. Що я маю зробити? Розплавити її?
І де решта?
Олів? Ось вони.
Сім'я!
Що відбувається?
-Що ви тут робите? -Рятуємо тебе, старий.
-Гарні ніжки. Мені подобається. -Відчепися.
А вона з нами не піде.
-Ні, чхав я. -Юссефе!
Вона нас урятувала. Вона йде з нами.
Вперед. Годі базікати.
Ні, стривайте! Ми не можемо піти.
Ми забули про Людмилу.
Ні, її тут більше немає.
Бінго! Вона померла.
Ти винен мені 12 євро. Вона не пережила зиму.
Вона не померла, ясно? Вона просто не тут.
Відкладай гроші. Лише середина лютого.
Ти здуріла. Вона так просто не здасться.
Треба дістатися до Фонзи. Там на нас чекає човен.
Гаразд, тоді нам сюди. Вони нас не наздоженуть.
Чорт, ми таки на Корсиці.
Юссефе?
Що тепер? Пливемо по бабусю?
Так.
Я увімкнув автопілот. Курс на Алжир.
-Алжир? -Відпочинемо у Константіні.
А там сплануємо місію порятунку Людмили.
Чудово. Дуже хороша ідея.
Дякую вам, люди.
Чесно, ви справді постаралися.
Що це за розмови? Нічого дивного. Ми сім'я.
Якщо комусь і треба дякувати, то це Клем.
-Та годі. -Так!
Присягаюся. За образом багачки криється справжня психопатка.
Вона — гангстер. Оплески Клементині!
Молодець, Клем.
Молодець, серденько.
Молодець.
Маленька гангстерка.
Ні, дякую.
Під час цих подій я багато навчилася…
що надихнуло мене на ідеї на майбутнє. Але…
Анічичирк.
О, ні!
Гаразд.
-Чудово. -Я тону.
Добре, ми нічого не зрозуміли, але виглядає класно. Молодець.
Так, нічого не зрозуміли. Молодець, серденько.
Ви були крутими. Чорт.
Вибач.
Ми зібралися тут сьогодні
тому, що досі живі.
А могли загинути.
Не забуваймо про це.
Ми також тут, щоб відсвяткувати
створення союзу двох прекрасних людей,
Жерара
та Катрін.
Насправді Пенелопи.
Моє справжнє ім'я — Пенелопа.
-Серйозно? -Так.
-Пенелопа Кавіллан. -Серйозно?
Так.
Мені подобається це ім'я.
Моя Пенне.
Моя красуня Пенне.
Не думаю, що це вдале скорочення.
-Чому? -«Пенне» — це як макарон.
Я теж так думаю. В будь-якому випадку,
Пенелопо, я дуже радий
вважати Вас частиною сім'ї Хазанів.
Пропоную…
пропоную дещо визнати.
-Початок був не надто вдалим. -Так.
Але все гаразд. Це в минулому.
Та я краще дивитимусь уперед,
бо у цьому також суть сім'ї.
Сім'ї змінюються.
Розвиваються.
Збільшуються.
Але залишаються сім'ями.
У цьому й уся їхня краса.
-Жераре. -Так.
Пенне.
З томатним соусом.
Це дуже смачно.
Можете обрати свідків.
Я обираю Ор.
-Дякую. Я зворушена. -Вдалий вибір.
Тату.
Так, знаю.
Обираю свого сина.
Тату, це буде важко. Я вже рабин, капітан судна…
-На жаль, я не можу робити все. -Знаю, Жозефе.
Я думав…
Думав про Олів'є.
Про мене?
Олів'є, маю…
маю дещо тобі сказати,
бо насправді,
я не мав…
Все гаразд, Жераре.
Все добре.
Я знаю.
Чорт. Ти не вмієш тримати язик за зубами?
Довбаний йолоп.
-Я йому сказав. -Я зрозумів.
Так, я йому сказав.
Що ж, Олів'є, послухай.
Вибач, що брехав тобі.
Я брехав тобі.
Думаю, ти розчарований.
Чому б це?
Ні, я не помилявся.
Я знав, що мій батько —
гангстер,
злочинець,
балакун
і справжній красень.
Сину.
Чудово, брате.
Ор.
Ми тепер родина.
Тату?
Під словами «сину мій»
ти маєш на увазі «рідний син»?
Так, «рідний син».
Добре.
-Він твій брат. -Мій брат.
Що з твоїм обличчям?
-Він твій брат. Це неймовірно. -Так.
Так. Як інакше? У мене морська хвороба. Це й усе.
-Це все море, хвилі. -Так.
До чого тут хвилі? Обніміться.
Обніми свою сестру.
Ну ж бо.
Я так само почувався.
-Не притуляйся так, гаразд? -Звісно.
Це трохи пізніше відсвяткуємо.
Повернімося до головного шоу.
Якщо хтось знає, що б могло перешкодити цьому шлюбу,
нехай скаже зараз…
-Я! -Ні, ну ось. Заспокойся.
Ні, все добре. Або мовчить довіку.
Я пожартувала.
Ага, класно. Ні, не класно.
-Вона жартує. -Так, вона дістала.
А тепер, велика мить.
Жераре
Мордехаю
Хазан,
чи береш ти за дружину
Катрін Пенелопу
Кавіллан?
Беру.
Чудово.
Пенелопо
Катрін Кавіллан,
чи береш ти за чоловіка
Жерара Мордехая, також відомого як «Ель Верблюдо»…
Припини.
Вибач. Не втримався.
…Хазана?
Беру.
Що ж, владою, даною мені
цим кашкетом капітана, який я обожнюю,
оголошую вас
чоловіком і дружиною.
Тату, можеш поцілувати наречену.
-Так і зроблю. -Вперед.
Браво!
Молотов!
Ні, серденько, «мазаль тов», не «Молотов».
Ні, все правильно.
Молотов, вперед!
-Що це? -Що ти наробила?
Ні, спокійно.
Вього лиш трішки вогню. Усе під контролем.
Ні, Жозефе, не бігай по судні!
Годі, Жозефе.
Ор, навіщо ти несеш відро із водою? Він цього вогонь збільшиться.
Трясця!
Я втрачаю контроль.
Юссефе, рятуй.
Ні, не стрибайте у воду.
Не стрибайте. Ви замерзнете.
-Ви не думаєте! -Стрибаймо!
Зупиніться!
2 МІСЯЦІ ПОТОМУ
Щодня і щоночі
Я розум втрачаю
Забув про калорії
І про діабет
Лукум
Мій рахат-лукум
Лукум
Завжди мій лукум
Лукум
Мій рахат-лукум
Лукум
Лукум для серця мого
Дякую, Енріко.
Дякую, що заспівав їхню пісню.
Де б вони не були,
я впевнена, вони у захваті.
Мої пиріжечки…
ми робили дурниці.
Але навіть у цей день, найсумніший у моєму житті,
Я ні про що не шкодую,
бо ми були разом
як сім'я.
Доки спецвійська не прийшли урятувати мене,
я трималася
щодня
завдяки вам.
Я люблю вас.
Завжди любитиму,
мої пташенята.
Все буде добре, серденько.
Все буде добре.
Не можу повірити.
Можна вкрасти її на хвилинку?
Ходи зі мною.
-Візьми дітей. -Зараз повернуся.
Познайомся із моїм другом, рабином Кауфманом.
Дякую, Людмило.
Мадемуазель, співчуваю Вашій втраті.
Дякую.
Знаєте, Жозеф…
Жозеф був чудовою людиною.
Так, був.
Ні, Аїдо.
Серденько, не плач. Це я.
-Жозефе? -Так, серденько. Це я.
-Не може бути. -Може.
Не плач. Годі.
О, дитя моє.
Ну ж бо. Як ви, дітки? Усе гаразд, зайченята?
Татко живий.
Якби я тільки міг узяти вас на руки й розцілувати.
Татко живий.
-Жозефе. -Так.
-Тут усюди поліція. -Знаю.
Залишу вас наодинці.
-Чекатиму біля входу. -Гаразд.
Бувай, Людмило. Бувайте, дітки.
Побачимось. Які солоденькі.
Інші теж живі?
Олів, що ти бачиш?
Здається, усе йде добре.
Вони розмовляють. Вона торкається його руки.
Руки? Як мило. Могла б прутня торкнутися.
Слідкуй за тим, що кажеш. Це моя сестра.
І що? Як, по-твоєму, з'явилися трійнята?
Трясця.
Через це все я навіть з онуками побачитись не можу.
-Може, припиниш скаржитися? -Це відстій.
Не думав, що я хочу обійняти бабусю?
Не хвилюйся, тату. Вони провідають нас у Таїланді.
Підробні документи зроблять наступного тижня.
А тоді можна спокійно їхати.
Може й так, але це все одно відстій.
Усі живі. Твій брат живий.
-Вітаю. -О, вітаю.
-Перепрошую, рабине. -Так?
-Нам потрібен хтось для міньяну. -Для міньяну.
Міньян завжди і всюди.
На жаль, я не можу, я тут із цією мадемуазель. Ми вже йдемо.
Ви нам потрібні. Треба десять чоловіків.
-Без Вас нас буде дев'ять. -Знаю. Я не можу.
Послухайте. На жаль, я не можу.
Відчепися, трясця. Я сказав, що не можу.
Курва. Що незрозумілого?
Геть, якщо не хочеш ціпок із дупи витягувати.
Геть звідси, трясця. Забирайся!
Іди геть, юначе.
Бандит!
Він мене за інтимні місця мацав.
Де ви переховуєтеся?
Де ви ховаєтеся?
Поки не можу сказати.
Не можу. Не хочу наражати тебе на небезпеку.
Пройдімося. Мені здається, що за нами слідкують.
Стривай. Я не розумію. Пожежа на кораблі — це брехня?
Ні, пожежа була справжньою.
-І що ви зробили? -Я все розповім.
Це божевільна історія.
Клементина вирішила інсценувати нашу смерть,
але нам нічого не сказала.
Вона кинула коктейль Молотова, і ми запанікували.
Палало, як сіно у спекотний день.
Переклад субтитрів: Анастасія Хома.