Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Emme! - Kohe tulen!
See on issi! Ta teeb filmi.
Kui vana sa oled, Nini? Pooleteiseaastane.
Kui vana sina oled, Rosa? - Kolmene.
Kolme ja poolene. - Ja mida sa hommikuks sööd?
Hommikuhelbeid šokolaadipuruga.
Oled valmis teele asuma? - Ma ei taha kuhugi minna.
Olen vändanud oma karjääri jooksul filme inimestest ja keskkonnast
ning sellest, kuidas nad seotud on.
Olen filminud enam kui 30 riigis ohte ja keerukaid olukordi trotsides,
kuid see tundub olevat minu seni suurim väljakutse.
Tere, kullakesed. Ma olen kohal.
Siin on öö ja ma olen teel oma hostelisse.
Olen ärevil kõigiga kohtumisest ja sellest, mis meid ees ootab,
aga ma püüan pisut magada. Armastan teid! Head aega!
X TRILJONIT
Naistest koosnev laevameeskond seilab Vaikse ookeani põhjaossa.
Nad alustavad kuu aega vältavat uurimisretke.
Nad uurivad hävitavat mõju, mis plastikul meie ookeanidele on.
Nende sihtkohaks on Vaikse ookeani prügila.
Nad seilavad läbi piirkonna, kuhu on kogunenud enim prügi.
Sea Dragoni pardal olevad naised uurivad plastiku mõju mereasukatele
ja mürkaineid, mida leidub nii plastikul kui ka meie kehadel.
See prügila on meile lähemal kui ükskõik milline manner.
Emily Penn on Briti meresõitja ja Sky Ocean Rescue saadik.
Emily Penn on eXXpeditioni kaasasutaja...
Täna on meiega Emily Penn. Tere hommikust. - Hommikust.
Emily, sa oled aastaid plastiku poolt ookeanidele tehtud kahju uurinud.
Me üritame aru saada, millist mõju avaldab plastik ookeanidele,
keskkonnale ja ka meile endile.
Kuna tegu on naistekeskse teemaga,
tahtsin ma sellega tegeleda ja panna kokku naiste meeskonna.
Mida teie eelseisvast teekonnast arvate?
Olen üsna elevil, aga samas ka väga närvis.
Töötame laeva pardal kümne erineva teadusprojektiga
ning me teeme koostööd teadusasutuste ja ülikoolidega.
Tere! Olen Rowan ja olen üks laeva pardal töötavatest teadlastest.
See siin on ülilahe saatja,
mille me kinnitame hoovustest leitud suurima prahitüki külge.
Tahan, et meie reis paneks aluse võrratutele teadusleidudele
ja võimaldaks pardal olevatel naistel mõista,
mida nad maismaal ära teha saavad.
Meie meeskonda kuuluvad vapustavad naised.
Nende seas on teadlaseid, ajakirjanikke, kunstnikke,
filmitegijaid ja sisuloojaid, aga keegi neist pole meremees.
Mida ma tunnen? Erinevaid tundeid ja need tunded pole ainult head.
Usun, et see on suur väljakutse.
Ma jään kergesti merehaigeks ja pean kuu aega perest eemal olema.
Lisaks kardan ma pisut torme ja pelgan ka meresõitu.
Me sõidame Vaikse ookeani põhjaosas väheseilataval marsruudil,
et liikuda läbi pöörise, ookeani hoovuste keerise,
kuhu plastikust jäätmed pärast sinna tõmbamist jäävad.
Sellest tuleneb ka koha nimi: Vaikse ookeani suur prügila.
Paar meeskonnaliiget on kogenud meresõitjad,
kuid teised on oma ala eksperdid, mitte meresõitjad.
Olen Kristine ja see siin on kolm nädalat minu väike koduke.
See on minu jaoks uus kogemus. Varasemalt olen tunnikese seilanud,
seega kolm nädalat Vaiksel ookeanil saab olema uus ja põnev seiklus.
Kus sinu koiku on? - Siin. Number 7.
Kellega te tuba jagate? - Unistuste tiimiga!
Siin oleme mina, Ana, Kristine, Karine ja veel keegi.
Kristine? - Ei, Kristine magab siin.
Vahest siis Siri? - Võib-olla tõesti.
Eks me näe. - Oleme hea meeskond!
Teate küll, et kui te uude majja või korterisse kolite,
vaatate köögis ringi, mõeldes, kuhu asju panna.
Kuhu käivad joogiklaasid,
kuhu panna hommikuhelbed ja maitseained.
Hetkel ma üritangi mõelda, kuhu ma asju panna tahan.
Mul pole just palju riiuleid.
Ilmateade on päris karm.
Laeva vööri suunast puhub tuul kiirusega 30 sõlme.
Järgmised päevad tulevad tõeliselt rasked.
Teid sunnitakse oma mugavustsoonist välja astuma.
Kohati tuleb ette ka hetki, kus te tunnete end väga näruselt,
kuid kui vaadata inimesi meie ümber ja üksteise eest hoolitseda,
on sellest väga palju abi.
Tere, tütrekesed! Homme lähen ma laeva peale.
Hetkel on siin öö. Näete?
Ma lähen laevaga sõitma! Ilusat lasteaiapäeva!
Armastan teid väga-väga!
Kohtume juba õige pea! Kallid olete!
Milline suurepärane enne!
Me asume teele! See juhtubki! See juhtub päriselt!
Kõik meie plaanid saavad viimaks ometi teoks!
1. päev 800 meremiili pöörise servani
Tere, Andy! Mul on täna viimast korda levi,
kuni me kolme nädala pärast Vancouverisse jõuame.
Uskumatu, et ma ei saa nii kaua sinu ja lastega suhelda.
Kohtusin teiste naistega ja nad tunduvad olevat toredad.
Mu enesetunne on väga sant ja veel on jube maitse.
Pigistan vette sidrunimahla, et see paremini maitseks,
aga sidruneid pole lõputult.
Meri on juba palju tormisem kui me arvata oskasime.
Loodetavasti ei lähe asi nii hulluks, et me oma plaane ellu viia ei saa.
Igatahes armastan ma teid väga ja helistan, kui ma kohal olen.
Ära mine, Siri. Sa ei saa sealt enam välja.
Siis oled igavesti teaduse lõksus.
Siis oled leivad teadusega ühte kappi pannud nagu meie.
Mida me õhtusöögiks teeme?
Ma ei tea... Kasutame käepäraseid vahendeid.
Potti, tortillasid ja teravat kastet.
Ma ei kujuta ette, et siin eriti süüa teha saab.
Ma ei tea, kuidas see õnnestub.
Ma ei tee maismaalgi süüa.
Merehaigus piinab jubedalt. - Jah...
Kell on 4.20 hommikul. - Me oleme kolmes vahetuses valves
ja alustasime just teist vahetust.
Saare juurest oli tore eemalduda
ja näha maad kaugusesse kadumas.
Nüüd püüame kõikumisega harjuda.
Laev on 24 tundi üsna järsu nurga all sõitnud
ja me oleme saanud katsetada, kuidas meie kõht merel vastu peab.
Mõnel meist on see läinud edukamalt kui teistel.
Oli imeline esmakordselt sadamasse jõuda
ja näha seal inimesi, kellega ma seni Skype'is rääkisin.
Ootusärevus oli seni vast reisi kõige raskem osa.
Kõik oli ju uus. Me ei teadnud, kuhu me lähme ja mida teeme.
Kas ma pakkisin vajaliku kaasa ja kas kõik saavad kenasti läbi?
Mina tahan väga näha seda osa maailmast, mida enamus ei näe.
Sellest räägitakse küll uudistes ja meedias,
aga Vaikse ookeani pöörise nägemine saab olema uskumatu.
Mina olen pakendidisainer ja pean välja selgitama,
kuhu pakendid ja plastik lõpuks satuvad
ning mis maailmas päriselt toimub.
Ma sõitsin sellest ookeani osast läbi ka siis,
kui ma esimest korda laevaga ümber maailma sõitsin.
Siis ma ei otsinud plastikut, kuid just siis ma seda leidsin.
Mida sa teed, Kristine?
Pesu pesen.
Elu 45 kraadi juures.
Kas keegi oskab kirjeldada, milline lõhn siin hetkel on?
Siin lõhnab selliselt,
nagu oleks mingi köögivili pisut riknemas
ja sellele lisaks...
See pole ju kõige hullem? Siin pole ju halb lõhn, eks?
Plastik leiutati seetõttu, et see peab igavesti vastu.
See õnnestus. Me leiutasime materjali, mis kestab igavesti.
Uskumatu, et me läheme kuhugi, kuhu plastik koguneb 1950. aastatest.
On väga põnev seda läbi teadlase silmade vaadata.
Tere tulemast meie laborisse.
Siin hoiame me oma varustust. - Ja magame.
Ja hoiame kõike muud ka. - Lisaks me ka elame siin.
Mina tegelen mikroplasti uurimisega
ja keskendun merikilpkonnadele. Lõpetasin äsja doktoriõppe.
Kui ma õpinguid alustasin, ei uurinud seda ala keegi.
Inimesed ei saanud arugi, et see merikilpkonni puudutab
ja nüüd on probleem plahvatuslikult süvenenud.
Seda reisi puudutab enim see, et ma uurisin kilpkonnabeebisid.
Nad kanduvad randadelt, kus nad munadest kooruvad,
avamerele nagu see pööris,
et siin kasvada.
Varasemalt oli see nende arengule väga kasulik,
sest siin oli neil rikkalikult toitu.
Nende elutsükkel on seega kujunenud selliseks,
et nad suunduvad ookeani hoovuste kohtumispunkti,
kuid nüüd lisandub merre nii palju plastikut,
et me nimetame seda lausa ökoloogiliseks lõksuks.
Seega kilpkonnad on lõksus,
sest nende evolutsioon on pannud paika,
et nad peavad arenema ookeani saastatuimas piirkonnas.
See, et ma näen olukorra tõsidust oma silmaga, on väga oluline,
sest paljud inimesed ei näe seda ega suuda seda mõista.
See on väga huvitav, aga samas ka muret tekitav.
Mina töötan Norra ettevõttes TOMRA.
Ma tegelen nii numbrite, arvude, statistikaga
kui ka keskkonnaandmetega ja käin ka sellistel reisidel,
töötades teistest maailma riikidest pärit inimestega
ja rääkides nendega sellest,
kuidas me saame süsteemi muuta ja plastikut ringluses hoida,
nii et see ookeani ei satuks.
Viimasest 48 tunnist tahaksin ma välja tuua asjaolu,
et ma pole kunagi varem niimoodi vett juua kartnud
ja vetsu minemist peljanud,
kuid muidu on kõik imeline.
Kui ma oma sõpradele rääkisin, et laeval on ainult naised,
imestasid nad, et kas see on üldse võimalik.
Mina vastasin, et küll te veel näete.
3. päev 500 meremiili pöörise servani
Kuidas läheb, kaunitar?
Mis tundeid lähenev torm kõigis tekitab?
Elevust! - Hirmu. - Olen selleks valmis.
See oli päris hull! Nägin piksevalguses su nägu!
5. päev 300 meremiili pöörise servani
Siri, algab sinu valvekord!
Eile öösel tundsin ma esmakordselt ärevust ja hirmu.
Ilmselt jõudis mulle kohale, et me oleme paadiga keset ookeani
ja me oleme omapäi. Kui midagi viltu läheb,
peame me olukorraga oma jõududega toime tulema.
Mis toimub? - Ma kusjuures ei teagi.
Ma pean aitama midagi parandada, aga ma ei tea täpselt, mida.
Külmkapi kompressor, mis asub siin,
kolksub aeg-ajalt
ja me arvame, et jahutusvedelik võib otsas olla.
Üritan seda täna juba kolmandat korda kinnitada,
aga kuna laev on nurga all, vajun ma sinnapoole.
Seega mina toimin kiiluna. - Jen lööb meie vahele kiilu.
Mida ilmateade ütleb? - San Francisco kohal on madalrõhuala
ja see tekitab selles Vaikse ookeani osas tugevat tuult.
Me üritame sellest kiiremad olla ja madalrõhkkonnast ette jõuda,
enne kui see meie taha liigub ning üritame vaiksemasse kohta jõuda.
Siis saame teadusega tegeleda!
6. päev 150 meremiili pöörise servani
Viimati nägime maismaad oma reisi esimesel päeval.
Pärast seda oleme näinud vaid paari lindu ja palju lendkalu.
Kas plastikut on näha olnud?
On. Märkasin eile, et vees on seda päris palju.
Nagu näete, on vees nii suuri ja ka ämbrisuuruseid esemeid
ning pisemaid tükikesi.
Lugesin 5 minuti jooksul kokku 11 plastikutükki.
Ja seda tegin ma söögi ajal, mitte pidevalt vett jälgides,
kuid vees hulpivat prahti silmab ikkagi kogu aeg.
Me nägime pudeleid ja suuri kastitükke.
Väiksematest tükkidest ei saa aru, millega tegu on. Pakendeid oli ka.
See ei tõota head selle osas, mida me sihtkohas näeme.
Ma küll eeldasin, et me näeme palju plastikut,
kuid ma polnud valmis selleks,
et me nii ruttu sellist plastikukogust näeme.
Lisaks ka sellistes mereoludes. Me seilame ikka 45-kraadise nurga all
ega saa vajalikku teadustööd teha.
Me näeme juba praegu plastikut.
Oleks tore anumate või traaliga proove võtta,
aga me ei saa mereolude tõttu oma varustust vette lasta.
Asi on selles, et me pole näinud maad ega teisi laevu,
seega kust see plastik pärineb? - Just.
Üks albatross tuli meid tervitama.
Ma eelistaksin siinkandis albatrossi mitte kohata,
sest on ilmselge, et nad sööstavad kalmaare otsides vette
ja kalmaarid meenutavad suuresti valgeid plastikutükke,
mida me ookeanis näeme.
On selge, et nad korjavad plastikutüki üles
ja viivad selle pessa oma poegade juurde.
7. päev Pöörise serv
Me jõudsimegi Vaikse ookeani pöörise juurde!
Lained ei peaks olema nii suured,
kuid asume piirkonnas,
kus on suur tõenäosus plastikust esemeid kohata,
nagu me laeva lähedal isegi rasketes oludes näinud oleme,
tahaksime proovida traalida.
See on meie 333-mikronilisest võrgust kurnpüünis.
Me paneme selle traali külge
ja kinnitame selle klambritega,
et see vette lastuna traali küljest lahti ei pääseks.
Siia sisse kogumegi proove.
Me hakkame traalima
ja kogume laia avaga raipüünisega veepinnalt proove,
et saada andmeid või tuvastada saastet.
Tahame teada, millised mürkained plastikusse imbuvad
ja kas plastikul kasvab midagi.
On mõnus vahelduseks paigal seista.
See peab niipidi vette kukkuma.
Meie lükkame püünise vette ja Rowan laseb samal ajal lahti.
Ongi täitsa rai moodi!
Nüüd tuleb 30 minutit oodata.
Nii tore on teadustööd teha!
Teadus! Teadus! Teadus!
Ajastus peab olema täpne,
et me iga päev traalides sama palju proove koguksime.
Uskumatu, kui palju plastikut on näha, kui laev paigal seisab.
Iga sekundiga ujub midagi mööda. - Ka mina näen seda üha rohkem.
Kõikjal on plastikut ja meie oleme selle keskel.
Meie koduplaneeti kattev ookean on ühendatud
ja siin nähtav plastik võib olla pärit Kesk-Ameerikast või Jaapanist
ning merre visatud plastik võib jõuda välja ükskõik kuhu.
Meie tahamegi välja selgitada, palju ookeanis plastikut leidub,
kuidas see mereelukaid mõjutab,
milliseid mürkaineid plastikust ookeani satub
ning kuidas see mõjutab inimesi, meie kehasid ja tervist.
Uskumatu, et ta hõljus kohas,
kus vee sügavus on 3 kilomeetrit.
Hetkel püüame me kokku lugeda ja määratleda leitud plastiku tüüpe.
Me valasime nooda sisu läbi sõela, millel oli kolm tasandit.
Siin on suuremad plastikutükid
ning seal on keskmise suurusega ja siin kõige väiksemad tükid,
mida me peame mikroskoobi all uurima.
Me uurime mikro- ja makroplasti.
Mikroplast on väiksem kui 5 mm
ja makroplast suurem kui 5 mm.
Vaata! Kala! - Tilluke kala!
Seejärel jagame plastiku erinevatesse kategooriatesse.
Esimene kategooria on tükid.
See on toorplastik, millest valmistatakse teisi tooteid.
Seejärel tulevad jõhvid.
Need võivad pärineda näiteks nööri küljest
ja olla väikesed nööritükid.
Seejärel tulevad killud, milleks on kõvad plastikutükid,
mis moodustavad suurema osa meie plastikuproovidest.
Kile on kilekotimaterjal, mis on pehmem.
Vaht on polüstüreen, aga seda pole me veel leidnud.
Seda eriti pinnalt koguda ei saa,
sest kui polüstüreen merre satub,
vajub see paljude õhuavade tõttu põhja.
Pilssi minek!
Minge siia.
Jumal küll... Head aega! - Head aega.
Siin me proove hoiamegi.
Meres on üha rohkem ja rohkem suuri plastikutükke.
Neid tuleb aina juurde. Uskumatu!
Meist ujus mööda suur võrgutükk
ja midagi, mis meenutas poolikut ämbrit.
Oleme ühes planeedi kõige kaugeimas nurgas
ja me näeme kõikjal enda ümber vees plastikut.
Iga paari sekundi järel ujub laevast mööda midagi äratuntavat.
See on traali peeneim osa.
Kõiki plastikutükke me palja silmaga ei näegi,
aga ma näen isegi praegu,
et pudelis hõljuvad imepeened sinised kiud.
Kalavõrkudest? - Võrkudest või nöörist.
See võib pärineda ka kellegi pestud fliisist.
Räägime kiirelt sellest, mis täna toimus. Me tegime teadust!
Hästi tehtud, rahvas! Kes veel vaadanud pole?
Täna on tugev lainetus,
mis tähendab, et suur osa plastikust uhutakse vee alla
ja see ei jää veepinnale hulpima.
Seega palju plastikut vajub juba praegu merepõhja.
Nendes proovides on rohkem plastikut kui teiste pööriste omades.
Kui me vaid saaksime röntgenprillid ette panna
ja nendega merele vaadates plastikutükke näha,
nii et need kõik helendavad. Mõelge, milline vaatepilt avaneks,
kui juba ühes proovis leidub sadu plastikutükke.
See, et me oleme keset tühjust ja siin leidub nii palju prügi...
Kuidas see... Uskumatu, et me seda nii palju kogusime,
eriti veel siis, kui meri sedaviisi mäsleb.
Olukord on päris karm.
Vees leidub riiete ja polüestri osakesi.
Mõelge, palju neid veega torustikku uhutakse.
Kui palju mikroosakesi fliisi pestes veega alla läheb?
Need on hoopis teises mõõdus
ja inimesed ei näe neid palja silmaga.
Sellist tegevust peetakse ju täiesti ohutuks.
Pealegi on see odav...
Ühest küljest on tegu väga odava materjaliga,
kuid teisalt on hind kõrge, nagu me siin näha võime.
Tere! - Meri on pöörane, aga ilus.
On või? - Päikesetõus tuleb kaunis.
Lained on hiiglaslikud! - Ma tunnen jah.
Kaugemale merele jõudes õppisin ma teisi paremini tundma
ja neil kõigil oli oma lugu, kuidas nad siia jõudsid.
Umbes kuus aastat tagasi lahkusin ma töölt,
vahetasin ülikoolis eriala, lahkusin senisest korterist,
jätsin oma poisi maha ja kolisin Hawaiile,
et õppida tööstusökoloogiat, ringmajanduse teadust.
Ma tahtsin kliimamuutuste kohta rohkem teada saada
ja õppida, kuidas meie elustiil meie planeeti mõjutab.
Ma jumaldan ookeani!
See pärineb Norra pealinnast Oslost, kus ka mina elan.
Hetkel töötan ma rohkem disainistrateegia alal
ja mulle meeldib õppida ning uurimustöid teha.
Siin pildil olen mina, sooviga avastada maailma
ja selle erinevaid võimalusi.
Mul on palju ideid, kuidas kasutada oma oskuseid
kuidagi paremini kui praegu.
Mina kasvasin Mani saarel.
See on väga eriline paik ja mul on hea meel, et ma seal kasvasin.
See on minu perekond.
See on minu ema. Ta on kõige imelisem naine maailmas.
Vabandust, ma isegi ei tea, miks ma nutma hakkasin.
Ta tegi meie elu ilusaks. Meil polnud kunagi raha,
aga me käisime kooli minnes rannas hommikust söömas
ja hüppasime igal võimalusel vette.
Ma olin vist muust maailmast pisut eemale tõmbunud
ja kippusin koolis unelema. Ma lihtsalt nautisin elu
ja ütlesin ühel hetkel, et ma tahan teadlaseks saada.
Teised vastasid, et ma olen pigem palju kunsti teinud.
Mu põhiained olid kunst, füüsika ja kodundus või midagi.
Ma polnud ühestki otsast valmis teadlaseks õppima.
Keegi polnud minus kindel, aga üks õpetaja toetas mind
ning soovitas mul kätte võtta ja proovida, sest proovida ju tasub.
Proovisingi ja sain okeanograafia erialasse sisse.
Istusin esimeses loengus ja mõtlesin, et seda ma teha tahangi.
Sel hetkel loksus kõik paika ja ma olen tõsiselt õnnega koos.
Sa ei saa käega lüüa alale, mida sa väga armastad
ja millega sa tegeleda tahad.
Sain täna abikaasalt e-kirja, seega ma olen väga elevil.
Ta ütles, et käis meie lastega Ontario järvel purjetamas
ja lapsed võtsid ämbriga järvest veeproove
ning võtsid ka mikroskoobi kaasa.
Nad matkivad seega meid. - Imeline!
Enamasti matkivad lapsed oma ema niimoodi,
et nad panevad kontsakingad jalga ja paterdavad ringi,
kuid sinu puhul kasutavad nad sõela ja veeämbrit, mis on äge!
Nad teevad teaduslikke eksperimente. Vinge ju!
Mina ütleksin enda kohta ema, sest kui sa oled emaks saanud,
siis sa emaks ka jääd ning see jääb alati sinuga.
Sünnitasin nelja aasta jooksul neli last.
See polnud eriti tark tegu, aga vahel elu üllatab meid
ja kaksikute sünd oli just sedasorti üllatus.
Olen agronoom ja õpetan parimaid viise,
kuidas loomade, taimede ja maapinna eest hoolitseda.
Agronoomia on minu kirg.
Olen 5-6 aastat õpetajana töötanud
ja minu õpilased on farmerite uus põlvkond.
Mul on jätkuvalt teadlase taust, huvi ja kirg selle töö vastu.
See, et ma aitan lahendada plastikureostuse küsimust,
on parim viis inimestega suhelda ja teadmisi jagada.
Sa tead, et sa hoolid millestki ja saad oma tegevusi suunata.
Meie firma oli esimene, mis ookeaniplastikust pudeleid tootis
ning disainerina tahan ma seda lugu inimestele rääkida ja välja tuua,
et me teeme midagi imelist ja seda oleks vaja teadvustada.
On tähtis probleemi teadvustada ja püüda sellest kauplustes rääkida,
et tarbijad mõtlema hakkaksid ja oma käitumist muudaksid.
Kust see plastik tuleb? Miks see selline välja näeb?
8. päev Pöörise keskpunkt
Seal paistab olevat midagi suurt.
Midagi plastikust.
Ma ei tea, mida me näeme.
Võiksime kiiruse täiesti maha võtta.
Teadlane Maximenko, kellega me koostööd teeme,
on väga huvitatud just võõrliikide levikust.
Selliste prahitükkidega on nimelt selline lugu,
et kui need ookeanis liiguvad,
on nende näol tegu omamoodi tehiskorallrahuga,
sest võrgud ja praht on suurepäraseks kohaks,
kus väikesed elusorganismid kasvada saavad
ning tulemuseks on terve ookeani toiduahel,
mis tekib võrgunutsaka ümber.
Teda huvitab nimelt see, kuidas Jaapani rannikul elav liik
saab liikuda üle terve ookeani kohta, kus teda esineda ei tohiks.
Ta andis meile oma satelliitsaatja.
Magnetit eemaldades hakkab saatja signaali edastama
ja ta teeb koostööd NASAga, et poide liikumist jälgida.
Nii saavad nad jälgida selle liikumist hoovustes
ja lõpuks saadetakse suurem laev eset üles korjama,
et sellel elavaid liike uurida.
Karine, sina jälgid haisid!
Hoidke jalgu õhus, daamid!
Ettevaatust astmetega!
Pall ongi võrgu küljes.
Kas tulemus sobib? - Jah.
Kas vesi oli soe? - Väga mõnus oli!
Me panime saatja paika
ja nüüd jälgime nutsakut koos saatjaga kaugusesse triivimas
ning saame satelliidi abil selle asukohta tuvastada.
Nüüd ootame traalimise lõppu
ja siis panen kätte kindad, millega ma midagi puudutada ei tohi
ning valmistan ennast ette vaimseks ja füüsiliseks katsumuseks,
mis hõlmab midagi puudutamata laevateki ületamist.
See on väga raske! Õnneks Siri tõstab mind.
2014. aastal sõitsime Atlandil ja kui me proovid laborisse tõime,
ei saanud me neid kasutada,
sest proovidesse oli sattunud liiga palju saastet laevalt,
meie riietelt ja muult.
Oleme aastate jooksul oma reegleid muutnud
ja kogume proove erinevatel viisidel,
et nende saastumist ära hoida.
See tundub olevat näritud.
See ampull siin... Kui me traalimise lõpetame,
vaatame proovid läbi, otsides elusorganismidega tükke
ja kui miski tundub huvitav või meie jaoks uus,
pistame me selle ampulli ja ta uurib elusolendi DNAd
ning selgitab välja, kes plastiku peal elavad.
Rowan, kuidas neid nimetatigi? - Plankton. Üks planktoniliike.
Nad on lahedad ja olulised. Nad on kõige tähtsamad.
Kui nemad hukkuvad, hukkuvad ka teised mereelukad.
Vähemalt nii teadlased ütlesid. Seega nad on lahedad.
Kuna plastikutükid on väikesed
ja segunevad ookeani pinnal orgaanilise ainega,
ajavad paljud loomad neid oma toiduga segamini.
Nii satub plastik nende sisse ja nad võivad lõpuks nälga surra,
sest nende maos on liiga palju plastikut
ja sinna ei mahu enam toitaineid.
Kuna plastikut toodetakse kemikaalidest,
haakuvad plastiku külge ka teised kemikaalid
ja satuvad seeläbi samuti toiduahelasse.
Kui mõnda plastikutüüpi algselt tootma hakati,
lisati nendele kemikaale,
et muuta plastikut pehmemaks või tulekindlamaks.
Nüüd me teame, et lisandid olid väga mürgised
ning nii inimestele kui ka mereasukatele kahjulikud.
On tõendeid, et plankton on nendest toitunud
ja kui plastikut sööb liik, mis on iga toiduahela aluseks,
mõjutab see ilmselgelt suuremaid mereasukaid
ning see mõjutab ka meid,
sest me oleme toiduahela tipus ja sööme kalu,
mis võivad olla saastunud kahjulike mürkainete
ja kemikaalidega, mis pärinevad plastikust.
11. päev Pöörise keskpunkt
Me uurime tema sisikonda ja lihast saab sušit ja sašimit.
Oled sa taimetoitlane? - Ei ole.
Sulle tuunikala maitseb? - Tuunikala? Jumaldan seda.
Toores või praetud? - Tuunikala? Väga maitseb!
Kas sulle maitseks see ka siis, kui selle kõhus leidub plastikut?
Ilmselt mitte. Loodan, et me ei leia plastikut.
Millal me süüa saame, Anna?
Umbes tunni aja pärast.
Suši!
Meil on kahte erinevat sušit.
Sojakaste, ingveri, seesamiseemnete, sidruni ja küüslauguga.
Keele viib alla!
Enam värskemat sušit pole olemaski.
Selgita, mida sa teed.
Ma võtan... See on osa maksa.
Ma tõstan selle kõrvale, et paremini näha.
Vaata!
Milles asi? - Tema maks on väga haige.
Kas me seda veel ei söönud? - Ei, just seda me sõimegi.
Te sõite seda kala lõunaks.
On võimalik, et kalasse bioakumuleeruvad mürgid,
millest me rääkinud oleme.
Ookeanis on palju kemikaale ja püsivaid orgaanilisi reoaineid,
näiteks leegiaeglustajad, halogeenseid segusid ja pestitsiide.
Plastikuga kokku puutudes võivad need nakkuda selle pinnale
ja neid kemikaale me enda sisse lasta ei taha.
Kuna need ained ei lagune, ei saa me neist enam lahti.
Ma lasin otsida oma verest 35 kemikaali,
mis on ÜRO poolt keelustatud, sest need on inimestele ohtlikud
ning 35 erinevast kemikaalist leiti minu kehast 29.
Need kemikaalid tekitavad vähki
või põhjustavad endokriinseid häireid.
Ained jäljendavad meie hormoone
ja takistavad olulise keemilise info liikumist meie kehades.
Need hormoonid on aga just rasedate naiste jaoks olulised.
Me võime neid kemikaale sünnituse või rinnapiimaga edasi anda.
Tere, mina siin! Ma ei tea, miks ma seda salvestan,
sest te ei saa sõnumit kätte kuni me maale pole jõudnud,
aga ma tunnen teist puudust ja mõtlen ainiti meie tütardele
ja nende sünnitamisele ning rinnaga toitmisele
ja sellele, millega nad oma elu jooksul kokku puutuvad
ning mida see nendega teeb.
Täna on plastikut väga palju!
Seda on üha rohkem.
Nagu tihe udu, ainult et udu asemel on plastik.
Seda on raske sõnadesse panna
ning ka fotodele ja videole jäädvustada,
sest tükid on väga väikesed.
Samas leidub ka suuremaid plastikutükke.
Sally nägi eile tooli. Nelja jalaga ja puha.
Kõikjal on märke inimestest
ja asi on ilmselt ära viskamises.
Kui inimesed midagi "ära" viskavad, jõuab see siia.
See ei kao kuhugi, vaid elab planeedil edasi.
See jõuab ookeanidesse ja ka sedavõrd kaugesse paika.
Siin tuleb mõelda ka probleemi ulatusele,
mis teeb asja veelgi...
Ma ei teagi, kas ebareaalsemaks või reaalsemaks.
Sürreaalsemaks. - Just. - See on sürreaalne vaatepilt.
Oleme sõitnud sadade miilide kaugusele merele
ja kui ma vett vaatan,
tean ma nii meie traalimisest kui ka pelgalt vaatluse põhjal,
et igas sentimeetris ookeanis on mingi plastikuosake,
aga me lihtsalt ei näe seda.
Oleme maismaast 800 miili kaugusel ja me leidsime selle väikemehe,
kes plastikutükkidega seltsis.
Ta mälub praegugi midagi.
Issand, kui palju plastikut siin on. - Vala noot tühjaks.
See on vist mingi hammasratas.
Või siis kaas? Pigem kaas. - Jumal küll, vaadake!
Kas see pole mitte jube?
Nii palju pole varem olnudki. - Isegi väikeseid kalu on näha.
Meie ümber on palju plastikut. - Üle tuhande tükikese.
Oleme lausa sisse piiratud. - Jah.
Kuhu me ka pilku ei pööraks,
näeme me mingit plastikust eset. - Jah.
See paneb mind mõtlema,
et tükid pärinevad paljudest ookeani visatud asjadest.
Kujuta ette, kui palju esemeid pidi tükkideks purunema,
et nii palju tükikesi tekiks. - Uskumatu.
Leidsin just mikrohelme.
Selle, mida kosmeetikas kasutatakse.
Nii tibatilluke! - Seda pole isegi näha.
Mina juhtusin ühel hetkel kilpkonnadega töötama.
Kui sa oled istunud rannal, kuhu nad munad munevad,
jõuab sulle kohale, et sa istusid dinosauruse kõrval.
Nad on nii kaua olemas olnud,
et nad ei arene enam piisavalt kiiresti,
et meie poolt keskkonda paisatava kraamiga toime tulla.
Nad ei arene piisavalt kiiresti, et mõista, et see pole toit.
Kui kõik inimesed lõpetaksid hommepäev plastiku kasutamise,
siis kas midagi muutuks?
Seda on juba väga palju meie keskkonda sattunud,
aga midagi tuleb ette võtta, sest olukord muutub üha hullemaks
ja me peame püüdma mõista, millist kahju see tekitab
ning selle mõju vähendama asuma.
Seega midagi tuleb ette võtta.
Leidsime seni jubedaima proovi.
Ma saan aru, et probleem on selles,
et reaalne olukord on midagi muud, kui ma ootasin.
Ookeani puhastamine on peaaegu võimatu.
Paljud on näinud pilti Vaikse ookeani prügilast,
mis meenutab prügisaart, millel saab vaat et kõndida.
Tegelikult on väikeste plastikutükkide nägemine šokeerivam,
sest kui ma mõtlen sellele, palju mina plastikut kasutanud olen,
siis mina olen kõigest üks inimene ja minu plastik on maailmas alles.
Meie oleme see...
väike täpike siin.
Liikusime kahe päeva eest teise ajavööndisse.
Oleme eikellegimaal. - Põhimõtteliselt küll. Siin.
Kena ilm. - Oojaa, ilm on väga ilus.
Täna on hea välitöid teha.
On mõnus, soe ja kuiv.
Väljas on raske olla, eks? - Jah, raske on.
Kõigil tuli ilmselt sein ette.
Vees on nii palju plastikut ja me ei saa seda ära korjata.
Tükid on väikesed, neid on palju ja need on mereasukates kinni.
Seega tõeline töö algab tagasi maismaale jõudes.
Plastik.
See oli imeline vaatepilt! Nad olid nagu sinised varjud.
Nad olid nii vahvad ja lausa pakatasid elust.
Ühest vastust polegi,
aga asja ilu peitub selles, et me saame nii mõndagi teha.
Me mõtleme välja kõikvõimalikud lahendused,
mis meie arvates takistavad plastikul ookeani jõudmast.
Kuidas oleks maksusoodustustega?
Või plastikumaksuga või mitte-plastiku maksude alandamisega.
Me näeme juba seda juhtumas, sest on mitmeid riike,
kuhu saab paberit ja biolagunevaid kotte,
millest me kohe ka räägime, maksuvabalt importida.
Tavaliste kilekottide impordile kehtivad väga kõrged maksud.
Suuremad ettevõtted nagu Tesco, Coop ja Marks and Spencer
pakuvad rohkem pakendamata tooteid, seega inimestel on valikuvõimalus.
See ongi peamine, et pole tähtis, kui eetiliselt sa käituda tahad,
aga kui sa poest lõunasööki ostad, on kõik plastikusse pakitud.
Siis jääb üle vaid mõelda, et mida sa nüüd ette võtad.
Mida oleks vaja teha, et toidupoode pakendivabaks muuta?
Kuidas see võimalik oleks?
See oleneb seadustest ja popkultuurist.
Popkultuur peab valitsusi kehtestama seaduseid,
mille abil toidupoode muudatusi tegema suunatakse.
Tahaksin ära mainida, et Sloveenias ja Balkanimaades on olemas turud.
Selle asemel, et osta poest plastikusse pakitud tooteid,
saame me kõike turult osta ja kõik on palju odavam.
Plastiku taaskasutamist soodustab ka tehnoloogia areng.
Plastiku hind on kindlasti tähtis,
sest toorplastik on taaskasutatud plastikust odavam.
Hetkel ei maksa inimesed materjalide kaevandamise,
plastiku tootmise, sellest toote valmistamise
ja plastiku algupärasteks aineteks lagundamise eest.
Me jõuame poolele teele ja seepärast hind ongi odav,
aga kui võtta arvesse plastiku elutsükli maksumust,
oleks see teistest materjalidest tunduvalt kallim.
Ma kohtusin TOMRAga, ettevõttega, kus ma töötan.
Olen ringmajanduse ekspert ja me tegeleme taaskasutusega.
Meil on masinad, kuhu saab anda joogipakendeid,
pudeleid, karpe ja piimapakke
ning nendele kehtib sageli seadusega määratud pant,
mille saab pakendit tagastades tagasi,
mis annab väärtusliku ressursi, mis aitab reostust ära hoida.
Saksamaal on seda süsteemi juba mõnda aega kasutatud
ja seal tagastatakse 97% pudelitest ja purkidest.
Kui mina pakendit ei tagasta ja selle prügikasti viskan,
korjab keegi teine selle üles, sest materjalil on väärtus
ning seda masinasse pannes on lihtne raha tagasi saada.
See tagabki kõrge tagastusprotsendi.
Põhjuseks pole see, et seda tehakse Saksamaal ja Norras,
vaid materjali väärtus aitab seda õigesse kohta tagastada.
Samas pole taaskasutus pelgalt pakendiringlus.
Ka prahi põletamine on taaskasutus, sest see toodab energiat,
aga selline süsteem hoiab plastiku muust eraldi
ja see ei saastu. Nii säilib materjali kvaliteet
ning pudeleid saab taaskasutada uute pudelite valmistamiseks
ja ettevõtteid ei pea pudeleid toorplastikust tootma.
Ühendkuningriigis räägitakse taaskasutamisest nii,
et me ei taaskasuta asju, vaid leiame neile teise otstarbe.
Nii saavad pudelitest torud või vaibad ja protsess on lineaarne.
Materjal jõuab lõpuks ikkagi prügilasse
ja pudelist ei saa pudelit.
Jääb mulje, et sõna "taaskasutus" vajab natuke rebrändingut,
sest hetkel nähakse ÜK-s taaskasutamist just sellisena
ja ma olen täiesti päri, et selline taaskasutus pole lahendus.
Sa mainisid ka bioplasti? - Jah.
Selles on nii palju halba.
See laguneb palju kiiremini mikroplastideks,
mis pole tegelikult biolagunemine,
vaid plastik muutub väiksemateks osakesteks,
mis seejärel läbi toiduahela keskkonda satuvad.
Kui bioplast satub taaskasutusahelatesse,
kahjustab see plastikut, mida saaks taaskasutada
ning biolagunevat plastikut on raske tavalisest eristada.
Kuidas inimesed siis teavad, mida taaskasutada ja mida mitte?
Lisaks muule mainis Rowan seda, mida ka mul on raske mõista.
Selleks on suur energiaringlus.
Kui see plaan ka töötaks ja me investeeriks miljardeid
taaskasutamise asemel tööstuslikku kompostimisse,
ja see plaan tööle hakkaks,
on vaja jätkuvalt põllumaad, et midagi kasvatada,
mis vajab omamoodi tohutus koguses energiat
ja seejärel tekivad plastikukuulid, mida tuleb transportida,
nendest topsikuid valmistada ja kauplustesse toimetada.
Toodet kasutatakse 10 minutit ja siis saab sellest taas pinnas.
Teaduse vaatenurgast vaadatuna ei mõista me probleemi piisavalt.
Meie arvates on üha raskem leida inimesi,
kes on valmis sellealast uurimustööd rahastama.
Inimesed nõuavad vastuseid, aga meil pole raha, et töötada.
Minu arvates on pall tööstuse käes, sest nemad toodavad materjale.
Äärmiselt oluline on ka see, et rahval teema vastu huvi säiliks.
Huvi tekitamiseks tuleks kiiresti edusamme teha.
Ja disaini abil asi inimestele köitvaks teha, eks? - Jah.
See tuleb seksikaks muuta. - Asi peab olema pildis ja seksikas.
Tarbijad peavad muutuseid tahtma. Kui midagi saab paremini teha,
hakkab see inimesi tõmbama ja kõrvale hoidjad tunnevad häbi.
Minu igapäevatööks on disainida kauneid pakendeid,
et inimesed tooteid ostaksid.
See kogemus oli minu jaoks üdini emotsionaalne.
Kui me traalima hakkasime ja nii palju plastikut nägime,
korraga vist koguni üle 1000 tüki, hakkasin ma nutma.
See mõjutas mind emotsionaalselt ja seda juba olematuks ei muuda.
Nagu oleks klõps ära käinud. Ma ei saa enam plastikut kaunistada,
vaid pean plastikuprobleemile lahendusi otsima hakkama.
Seega see kogemus muutis mind.
Igaüks meist on imeline ja ainulaadne.
Jah, me võime vähendada oma tarbimist
ja muuta tuntavalt nii enda kui ka meie lähedaste elu,
kuid mina olen valmis sellest kaugemale minema.
Me peame rohkem pingutama ja kui me tahame midagi muuta,
peame jõudma järgmisele tasemele, kasutades kõigi meie oskuseid
ja avastades, kus need kattuvad. Me oleme probleemist vägagi teadlikud
ja nüüd on vaja välja mõelda, kuidas midagi reaalselt muuta.
Usun, et selleks on vaja armeed.
Vajame inimeste armeed erinevatelt elualadelt.
Usun, et näeme 19 päeva järel esmakordselt maismaad.
Seal on rahvusvaheline merepiir ja seal ongi Kanada!
Vau! - Nüüd kirjelda seda lõhna.
Jah, mis lõhna sa tunned? - See lõhn...
Nii lõhnab kas maismaa või siis meie käimla.
Michelle, kuidas maa sinu arvates lõhnab?
Nagu haisev hingeõhk.
Näete seda rannajoont? - Jah, seal on maa!
Maa ahoi! - Maa ahoi!
See oli uskumatu reis. Alles siin olles mõistad,
kui mitu päeva sa laevaga merel olid
ja tunnetad selle piirkonna eraldatust.
Siis tunned sa tõsimeeli:
"Vaat millega me hakkama saime."
Meie suurim õppetund oligi see, et me peame merd paremini kaitsma
ja selliseid asju ära hoidma.
Õppisin teiste käest nii palju. Nad on oma ala eksperdid,
seega meie koostöö sujus tõeliselt kaunilt.
Kõigi jõud on nii motiveeriv. See oli selline olukord,
kus ma märkasin, et enda ümbritsemine inimestega,
kes teevad suuri tegusid, innustavad ka sind suurtele tegudele.
Sea Dragon, siin seirekeskus 374. Kuidas kuulete?
Kuuldel.
Sain. Tahan kinnitust, et te suundute Vancouverisse?
Vastab tõele.
Kus te viimati peatusite?
Honolulus Hawaii saarel.
Maa! Maa! Maa-maa-maa!
Mida sa näed? - Seal on maa, seal on maa
ja seal ka ja seal on maa! Kõikjal on maa!
Tere! Mina siin. Uskumatu, et me pole kolm nädalat suhelnud.
Mul on teile nii palju rääkida.
Mis see on? Mis seal on?
Elu.
Ankur lastakse vette!
Ära tegime!
20 päeva merel.
180 tundi und.
2688,4 meremiili.
Teadlased lahkuvad!
Hasta la vista... - ...baby.
Aastas visatakse loodusesse miljoneid tonne plastikut,
saastades tervet planeeti lumisest Arktikast ookeanideni.
Ühe proovi põhjal võib väita, et Vaikse ookeani pöörise piirkonnas
võib ühelt ruutkilomeetrilt leida üle poole miljoni plastikutüki.
Ekspeditsioonile järgnenud uuringud on näidanud,
et me manustame mikroplasti tahtmatult toidu, vee ja õhu kaudu.
Hetkel pole veel päris selge, kuidas see inimese tervist mõjutab,
aga on teada, et see muudab meie kehade talitust.
Meeskonna kogutud proovid saadeti maailma teadlaste kätte,
et aidata mõista plastikukriisi erinevaid aspekte.
Teadmised annavad jõudu.
"X triljonit väikest tegu tekitasid selle probleemi"
"ja väikesed teod aitavad seda ka lahendada." - Emily Penn
Muutused algavad kohe praegu.
Olin šokeeritud. Olen 10 aastat seda tööd teinud,
aga me leidsime sel aastal rohkem plastikut kui seniste reiside käigus.
Muutused peavad toimuma kõikides ühiskonnakihtides.
Ilmselgelt peavad tegutsema riigid, aga tegutsema peavad ka inimesed,
kes peavad näitama, et hoolivad ja tahavad midagi ära teha.
Kalad peavad plastikut toiduks ja see jääb neile kõhtu kinni.
See takerdub nende soolestikku ja makku.
Siin näete lindu, kelle kõht on plastikut täis.
Meie kohal tiirutas albatross. Uskuge, see oli maagiline hetk.
Ja nüüd avaneb veebileht.
TOMRAs teatakse, et jäätmed on vana kontseptsioon
ning tegelikult on tegu ressursiga millega uue jaoks.
Kui te pudeleid ja purke tagastate ning pandiraha tagasi saate,
näete suurepärast näidet ringmajanduse toimimisest,
sest see õpetab inimestele otseselt jäätmete väärtust.
Mulle annab jõudu see, et meie, tarbijad...
Tööstus nimetab meid tarbijateks.
Meil on õigus rahakotiga hääletada
ja võim on tegelikult meie käes,
sest tööstus vaatab meie pealt, mida me soovime
ja mõtleb, millist tühimikku turul täita tuleb.
Lugude rääkimine on tõhus viis inimeste suhtumist muuta
ja teie arvates heade äride tegutsemist toetada.
Pole mingit võlusõna ega ühest lahendust.
Peame leidma erinevaid mooduseid probleemiga tegelemiseks,
olgu selleks siis disain, teadus, tehnoloogia või muutuv poliitika.
Teie olete filmitegija ja väntate olukorra muutmiseks filmi.
Eleanor, suur tänu teile, et te meiega vestlema tulite.
Märgistatud võrkunutsak korjati üles 336 päeva hiljem.
See oli läbinud 2378 miili.
Lisainfo saamiseks külastage veebilehte www.xtrillionfilm.com