CLARKSONOVA FARMA
KAPITOLA 20 SUŽOVÁNÍ
Sanso, k noze.
Pojďte sem, psiska.
Krávy.
Piggly Squats.
Ahoj, prasátka. Jak se všichni máte?
Prasátka.
Tohle jsou holky. Rády si hrajou.
Tohle všechno jsou těhotné matky.
Byl začátek března a farmu měla co nevidět zasáhnout
exploze novorozenců Piggly Squat.
Budete rodit?
A protože byl březen, měl i Kaleb plné ruce práce s jarními plodinami
a já přišel s nápadem, který by mu mohl pomoct.
Už skoro nemáme místo. Co je tady uvnitř?
Hnojivo.
Co je zas tohle?
Koupil jsem vznášedlo.
Vysvětli.
Jak víte, miluju vznášedla.
Můj plán je... On to ještě neví.
Vím, že jsi v šoku.
- Trochu. - Je to pro tebe.
I když to znělo divně, neříkal jsem nesmysly.
VZNÁŠEDLO JDE NA POLE
Vznášedlo by se mohlo stát nejlepším přítelem farmáře.
Už žádná mrtvá tíha na nápravě.
Náklaďák se s lehkostí pohybuje i po bahnitém povrchu.
To znamená, že farmář může pracovat, kdy chce,
což by s obyčejným traktorem bylo nemožné.
Řidič je v beznadějné pozici. Zcela se zasekl.
Klid, klid.
Pořiďte si vznášedlo s manžetou.
KONEC
Můj plán byl jednoduchý.
Vznášedlem bychom mohli hnojit pole.
Perfektní.
Nemusely by tam být koleje,
které běžné postřikovače potřebují,
a tak bychom mohli pěstovat plodiny tam, kde jsou obvykle koleje.
Včera jsem to vypočítal.
Víš, kolik kilometrů kolejí máme na farmě?
- Kolik kilometrů? - Osmdesát sedm.
- Prosím? - 87 kilometrů kolejí.
A jsou asi takhle široké. To znamená...
Spočítal jsem, o kolik přicházíme.
Je to 5 200 liber ročně.
Díky tomuhle už žádné koleje.
Samozřejmě jsem musel Kalebovi vysvětlit, že ovládat vznášedlo
je o fous složitější než řídit traktor.
- Má to dva motory. - Jasně.
Tohle je zvedací motor, který plní manžetu vzduchem.
Jakmile se zvedneš,
nastartuješ motor vpravo.
Tady je plyn.
- To není brzda? - Dál.
Brzdy to nemá.
Tohle jsou řídítka.
- Vidíš, jak otáčejí klapky vzadu? - Jasně.
Nic to neznamená.
- Jasně. - Absolutně nic.
Když uvidíš překážku a uděláš tohle, trefíš ji.
Musíš se naklonit. V podstatě jezdíš takhle
a tak nějak se nakláníš.
- Tím se to řídí? - Tak pojedeš rovně.
Pak přeneseš váhu.
Co nejvíc přeneseš váhu.
- A tím se řídí. - Tím ovládáš...
- Tohle. - řídítka.
Ale v podstatě to nemá brzdy ani řízení.
Zkusím to, než začnu s postřikem.
Ano, to je dobrý nápad.
Je skvělý pocit říkat ti, co máš dělat.
Už to jede.
Nakloň se!
Opírám se, vydrž!
Ach, můj bože!
Máš jet rovně.
Tohle je k ničemu. Jedeš asi tak rovně jako na kruháku.
Jsem... otoč se!
Nakloň se!
Naklonit a přidat plyn.
Mému mladému učni se daří.
- Už mi to jde. - Vidím.
On spadl!
Tohle není dobrý.
No tak, šašku.
Musím se to naučit, než začnu s postřikem.
Otoč se!
Vidíte? Jednoduše klouže po pšenici.
Otoč se!
Dáme tam postřik a postříkáme pole.
Otoč se!
Musíme ho naučit zastavovat.
Po úspěšném absolvování lekce řízení nastal čas
vyzkoušet vznášedlo jako postřikovač.
Vypadáš jako sračkový skřítek.
Tohle je tekutý...
Hnojivo.
Tekutý dusičnan. Je neobyčejně žíravý.
Jakmile Kaleb dokončil plnění nádrží na hnojivo,
SLADKÉ MANGOVÉ ČATNÍ
byli jsme připraveni vyrazit.
Můžem?
Jo.
Do toho, můj mladý učedníku.
Stříká to!
Začíná mi to jít.
Není to špatný, teď trochu doleva.
Jdu na to.
Ale pak, přesně po 75 vteřinách...
Kalebe, stříká to?
Ne.
Zatraceně.
To je všechno?
Je to prázdné.
- A jak velké je tohle pole? - 20 akrů.
Kolikrát to budeš muset doplnit?
Dvacet pětkrát.
Děláš si srandu.
Bude trvat osm hodin, než to postříkám.
To znamená, že v tom obleku musím být osm hodin.
Raději se budeme držet rozprašovače.
Můžeš mě svléknout?
Střih.
Bylo zřejmé, že vznášedlo bude potřebovat větší nádrže na hnojivo,
což znamenalo, že bude potřebovat silnější motory,
aby uneslo větší váhu.
Šlo o náročnou práci, na kterou nebyl čas,
protože následujícího dne se vrátila zima.
Další noc záznam z kamer v piglú naznačoval,
že jedna z matek bude rodit.
Kouknem se, jak jí to jde.
Podívej, vážně má malé!
Je to její úplně první dítě.
Myslím, že máme problém.
Lisa měla obavy, že selátko nenajde cecík,
tak mu šla pomoct.
Tady to je, prosím tě.
Už ho má. Dobře, maličký.
Je 10. března. Neměla by být taková zima.
Klima se mění. Je potřeba...
Je potřeba to zmínit, protože tohle je opravdu špatné.
Tohle je zatím ta nejlepší část farmaření.
Kolik jich bude?
Kolik struků má ta prasnice? Šestnáct?
- Jo, je jich 16. - Mohla by mít 16 selat.
Tato radost se však brzy změnila v obavy,
protože uběhla více než hodina a už se neobjevila další selata.
No tak, dělej, mámo.
Jedno nestačí.
Ty to zvládneš.
Bylo mi řečeno, že to půjde jako po másle.
Jako rány z kulometu.
No tak, mámo.
Děsně se třese.
Řekl bych, že to prase je v nesnázích.
- Veterinář to nezvedá. - Dovolali jste se do hlasové schránky.
A Kaleb taky ne. Sakra.
Nakonec to ale jeden z veterinářů zvedl.
- Haló? - Zdravím.
Tady Jeremy Clarkson z farmy Diddly Squat.
Zdravím, co se děje?
Máme tu prasnici, která porodila jedno prasátko před hodinou a 20 minutami,
a zdá se, že má potíže.
Od té doby už další nevyšlo.
Je to normální, hodina a 20 minut mezi vrhy, nebo se máme bát?
Říkal jste hodina 20 minut?
Jo.
Obvykle je to mnohem rychlejší.
Aktivně tlačí, nebo se jen hýbe?
Zdá se, že jí není dobře?
Řekl bych, že jí není dobře,
ale Lisa mi pořád říká,
že takhle to vypadá, když se někdo rodí.
Třese se a funí.
Podle mě to vypadá, že trpí.
Já jsem ale muž, nemám ponětí, o čem mluvím.
Dobře.
Lisa se vrátila na farmu najít gumové rukavice.
Moc ráda se tam podívá.
Ano, to bude nejspíš to nejlepší.
Sáhněte tam, jestli něco nahmatáte.
Máte lubrikant?
Lisa bude mít.
- Tohle do televize nedávejte. - Bezva.
Když tam sáhne a nahmatá sele,
ať zjistí, jestli cítí přední, nebo zadní nohy.
Pokud se mládě zdá být v normální poloze,
může za nohy trochu zatáhnout.
Díky, Jenny, měj se.
Mám tyhle a tyhle.
Perfektní.
S těma toho moc neucítím. Asi zkusím tyhle.
Fajn, tak ale rychle,
- už jsou to skoro dvě hodiny. - Dobře.
- Jenny říkala... - Jo?
že tam máš strčit ruku...
- Jasně. - ...a když ucítíš nohy nebo hlavu,
máš ho zkusit potáhnout.
Jestli je bokem, musíme jí zavolat.
Hodná holka.
Moc se omlouvám.
Přestala, opravdu přestala.
Dobře, jsem tam.
- A? - Jsem tam.
- Jsou děsně daleko. - Cítíš sele?
Necítím. Nic necítím.
Jsou moc daleko.
- Zavolám jí znova. - Zavolej jí.
Bylas dobrá.
Buď jí můžeme dát injekci oxytocinu, což někdy pomůže,
nebo by se mohla zkusit trochu projít.
Zvednout ji a ať se projde?
Když ji přimějete trochu se projít,
může to dát věci do pohybu.
Dobře.
Je taková zima.
Tak pojď, prase.
Nezvedne se ani za nic. Rodí.
Říkala, že se má projít?
Když jsi rodila, kdyby někdo přišel s hamburgrem,
řekla bys: „Jo, dojdu si pro to.“
- Hele, už jde. - Ne, ale ona...
Nemůžu tomu uvěřit.
Rodí, ale přišla si pro hambáč.
Vytvářím si vztah. Dělám si bonding se svým selátkem.
Nepouštěj ji dovnitř.
Šlape po mně!
Ne, krucinál!
Nemůžu soupeřit... Ježíši, to prase mě porazilo!
Byl jsem v ringu s prasetem.
- Dovnitř. - Liso,
musíme ji donutit jít se projít,
jak říkala veterinářka.
Liso.
Má děsně silné kontrakce.
Na procházce byla, a nemyslím si...
Nebyla na procházce.
U mě bys tomuhle procházka neříkala.
Už jde! Máme prasátko!
Kouří se z něj.
Tolik páry!
Je to velké sele.
Pojď sem.
Pojď sem, slizká holčičko.
To jsou dvě.
Prdí. Další prasátko je na cestě.
- Opravdu? - Jasně.
Prase se blíží. Prase se blíží.
Podívej, prase číslo tři.
Je připoutané. Je připoutané k matce.
- Co mám dělat? - Co?
Je to něco jako provázek...
V pořádku, to je pupeční šňůra. To patří k tomu.
- Šup, olízej ho. - To je tak roztomilé!
Tři prasata.
Šikovná máma.
Během příštích pár hodin se narodilo dalších sedm.
A my se po rychlém šlofíku
vrátili zjistit, jak se všem daří.
Dobré ráno, prasátka.
Dobrá práce, mámo.
- Deset prasátek. Cože? - Jeremy?
Jedno se nehýbe, koukni. Vlezeš tam?
Ale ne.
- Ale ne. - Je v pořádku?
Ale ne, tak velké a zdravé! Tys ho...
Tys ho zalehla?
Ach jo.
Vem ho.
Právě si sedla na další!
- Koukni na ně. - Ona je rozmačkává!
Jsou dokonalá.
Velký a krásný.
A ty jsi roztomilá holčička.
Takže máme dva, tři, čtyři, pět.
Počkat, sedm. Zase na jednom leží?
- Je jich jen sedm. - Dobře, to je...
Sakra. Kde je to další?
Dobře, já...
Myslím, že na jednom z nich zase leží.
- Jasně. - Jo, jedno je za ní.
Sakra, zase je rozmačkává.
- Jsi příšerná matka. - Tady je.
- Ne, to není. - Je! Na jednom ležela!
- Proto ta dvě umřela. - Je vyčerpaná.
Fajn, tady je.
Tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm. Žádné nechybí.
- To už je lepší. - No jo.
Nesmíš si sedat na děti!
Uvědomuješ si, že tohle teď bude každý večer celý týden?
Trochu jsme to zvorali, co?
- To jo. - Jo.
A vskutku, tu noc
další prasnice začala rodit.
Tentokrát vrhla jen tři selata.
Jak se máš, mámo?
Takže teď máme...
První porodila 10 mláďat,
dvě zalehla, takže zbývá osm.
Devět, deset, jedenáct
a jedno se narodilo dnes ráno.
To je 12.
Je obrovská.
No tobě to jde!
Takže máme prase Nemotoru, které dvě ze svých selátek zalehlo,
to ze Švýcarska, od kterého jsme měli slíbeno 10, 12 nebo 16 selat
a kterému se narodila jen tři, a tady je jedničkové prase.
Jak se to stalo?
Dvě vteřiny jsem mluvil s kameramanem,
ohlédl jsem se a vyšlo další.
Tohle je dobré prase. Rodí dobře.
Lisa dorazila právě včas, aby viděla, jak na svět přichází číslo tři.
Je tu další.
Pojď ven.
Když se dopoledne chýlilo ke konci, Jedničková měla na kontě deset selat.
A protože to byla zkušená matka, která už mláďata měla,
zdálo se, že ví, co dělá.
Dobrá práce, mámo.
Nicméně když jsme je později kontrovali...
Máme tu jedno, dvě, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm, devět.
Do prdele.
Ale ne.
Já to nedám.
Další.
- Rozmáčkla ho, že jo? - Jo.
Pak jsme se šli podívat na ostatní mámy.
- Tady jich zbylo osm. - Jo.
Dvě zemřela.
- Je jich jen sedm. - Jo.
Nemohla zabít další.
To není možné!
Zatraceně.
Panebože, to je strašné.
Sečteno a podtrženo, přišli jsme o čtyři selata,
stejně jako o tři z pěti překvapení,
která se objevila před pouhými dvěma měsíci.
Jsou rozkošná.
- Sedm selat zemřelo. - Z kolika?
Dvaceti osmi, čtvrtina z nich umřela.
Co děláme špatně?
Báli jsme se, že děláme nějakou hroznou chybu.
- Jak se máš? - Zdravím.
- Ahoj. - Máme se fajn.
Probrali jsme to se sousedy, s Vanessou a Andym,
kteří léta chovali prasata.
Sedm selat, to je 25 procent, matka rozmačkala.
To je hodně, že?
Je to hodně. A jak se to...
- Zalehla je. - Není to nic neobvyklého.
Většinou jsou to hrozné matky.
- Jo. - Některé jsou horší než jiné.
Myslíš tohle plemeno?
- Jo, oni... - I prasata obecně.
- Jsou... - Jasně.
Jedna věc jsou ty chlívky samotné.
Když jsou prasata v jednom velkém prostoru,
ostatní prasnice upozorní na tu, která si na selata sedne.
- Mimochodem... - Začnou dělat povyk.
Všimnou si toho.
Tu špatnou matku ostatním napráší.
Přebrali jsme si to v hlavě a pak si promluvili s Kalebem.
Největší problém je, že selatům je zima.
Když si máma lehne...
Máma se jde nažrat a selatům dojde:
„Sakra, je zima, je zima.“
Slezou se k sobě, prasnice se vrátí
a selata automaticky hledají teplo.
Když se prasnice chystá lehnout, selata se chtějí dostat k teplu.
- K jejímu teplu. - Už chápeš?
- Včera byla hrozná zima. - To je hlavní problém.
Proto přicházíš o tolik selat. Není to proto, že jsi špatný chovatel.
Jsi dobrý a já jsem na tebe hodný.
- Jsi dobrý. - Jsem?
Teď už jsme věděli, proč selata umírají,
ale nevěděli jsme, co s tím.
Tu noc jsme přišli o další.
Byl tu nový problém.
Zbývající březí prasnice
nevykazovala žádné známky blížícího se porodu.
Ani mléko jí neteče. Jak může být tak pozadu?
Třeba je neplodná.
Je to princátko.
Princeznička.
- Máš ji nejradši, že ano? - Ano, je to moje kamarádka. Je příjemná.
Je moc milá.
Ani moc nejedla,
tak jsme zavolali veterinářku Jenny.
- Takže to je ta chudinka. - Je moc hodná.
Říkáte, že moc nežere. To nikdy není dobře.
- Snad to nebude nic horšího... - Ano?
Lisa teď určitě zařídí, aby ji odvezli v luxusní sanitce
a dali do domova pro prasata,
kde mají i televizi.
To žrádlo tady má už 12 hodin?
Nebo víc? 18? Sedí tam a vůbec se nehýbe.
Jakoby vyplázne jazyk a něco sežere.
Trochu sípe, nežere jako prase.
Řekla bych, že něco...
Něco je špatně.
Nevypadá v pohodě.
- Nevypadá. - Podle toho, jak chodí.
Poslouchám dýchání a trochu chraptí.
Říkám si, jestli tam není zánět.
Asi bych jí dala něco na zánět,
antibiotika, a uvidíme, jak na tom bude.
Promiň, drahoušku, tohle se ti nebude líbit.
Hodná holka.
A je to.
Dobrá práce.
Je těhotná, že ano?
Dole toho má hodně,
což naznačuje, že by mohla být těhotná. To je dobře.
Hodná holka.
- Díky. - Když se to nezlepší, zavolejte.
Zavoláme.
Zatímco jsme úzkostlivě čekali, až princeznička začne rodit,
začaly se dít ještě větší věci.
Na okresní radu v západním Oxfordshiru přijel vládní inspektor,
který měl rozhodnout o odvolání proti oznámení.
Doporučili nám, ať tam nechodíme,
takže jsme raději veškerou pozornost zaměřili na to, aby všechno na farmě
bylo super místní, aby to vyhovovalo radě a splňovalo předpisy.
Pracuje u nás šestnáctiletý Ned.
Tady jsou jeho sušenky, vyrobil je sám ve své kuchyni.
Granola od dívky, co bydlí tady kousek.
Mouka pochází z tamtoho pole.
Tyhle jsme upekli u nás v kuchyni.
Tohle dělá sousedka.
Tohle je od paní Zaichenkové.
Viktor nám dělá med
a jeho manželka vyrábí mýdlo z našeho medu.
Tohle je naše lahodné sušené maso ochucené naším chilli.
Letos zasadíme další chilli.
Tyhle upekl místní pekař z Chipping Nortonu.
Tohle je z naší pšenice.
Tady je náš gin vyrobený v Barfordu.
Keramiku vyrábí jedna místní paní.
Tady je naše chilli.
Víš, že program trvá jen 40 minut
- a už to děláš 28 minut. - Tak buď zticha.
Stejně důležitá byla budoucnost burgerové dodávky,
protože bez restaurace
se z toho stal jediný způsob, jak prodávat naše hovězí a vepřové se ziskem.
Jeden burger, lanýže a parmezán, šéfe.
Děkuju.
Annie, která v dodávce šéfuje, byla ten den na slyšení v radě,
aby její byznys nerušili.
Tak jak to tam vypadalo?
Je to velká místnost. Vzadu mají
asi dvanáct řad po osmi sedadlech.
Uprostřed je ulička.
Rada a jejich právní zástupce sedí na jedné straně.
Ten, co to řídí,
se na druhém konci dívá svrchu.
- Má plnovous? - Nemá.
Tak to je dobrý.
O pár minut jsem se opozdila, protože nebylo kde zaparkovat.
Jaká ironie.
Vešla jsem a sedla jsem si vedle Emmy, co dělá mléko.
- Jasně. - Říkala jsem si, že mám aspoň spojence.
Pak se zeptali: „Má k tomu někdo něco?“
Vstala jsem a řekla: „Jmenuju se Annabelle Grayová.
„Vyrostla jsem na farmě.
„Většinu života jsem žila na venkově
„a teď vedu cateringový přívěs v Diddly Squat.“
V tu chvíli všichni udělali...
- kolem místnosti. - Kolem dokola.
Napadlo mě: „Proboha.“
Povídám: „Dělám to s velkým nadšením.
„Všem by to mohlo obrovsky prospět.“
Řekla jsem: „Ano, není to dokonalé. Nic neskrývám.
„Jsou věci, které se musí řešit. Ale nikdo nechce,
„protože nikdo neví, co vám bude vadit příště.
„Dejte nám infrastrukturu a uděláme z toho skvost.“
Přesně tak. Říkali, že jeden záchod stačí.
Taky říkali, že devět parkovacích míst stačí.
Ten radní, o kterém mluvím,
říkal, že deset míst...
Přijedou, vystoupí z auta, mají pět minut, aby si to prošli.
Pokud si chtějí něco koupit, musí být za pět minut v autě.
- Dovnitř a ven za pět minut. - Za pět minut, jo.
Takže když přijde hendikepovaný člověk,
neumím si to představit.
Příště mu to změříme: „Máš pět minut...“
Pochopila jsi, co se jim honí hlavou?
Pořád tvrdí, že to není farmářský obchod?
Jo, říkají, že si sem lidé chodí něco kupovat,
ale ve skutečnosti je to zábavní park.
Přesně tohle mě vytáčí. Tohle přece je...
- Kouknu a vidím. - Každá jedna věc.
Vím, odkud je tenhle chleba, pšenice i pivo.
Kouknu tamhle, vidím, jak tam pracujete, a řeknu si:
„Odtud je všechno maso a chleba
-„z místní pšenice.“ - Krásně nachystané.
Víc farmářské už to být nemůže.
Připouštím, že když to začalo,
trochu jsme si dělali srandu, ale teď...
Nejlepší bylo, jak rada řekla:
„Lidé míjejí lepší farmářské obchody.“ A ty si říkáš:
- Naše krávy se pasou venku... - Jo.
V zimě dostávají nejkvalitnější krmivo.
A rada nemá co říkat:
„Jiné obchody mají kvalitnější výrobky.“
A když zavřou bufet, nemáme jak...
Když zavřou, jsme v prdeli.
Každopádně díky moc.
Chadlingtonský fotbalový dres.
„Můj dres je lepší než tvůj.“
To se mi líbí.
Liso, tohle je váha z kuchyně!
- Liso! - Co je?
Tohle je z mojí kuchyně.
- Ne, není. - Ano, je.
- To teda ne. - To teda ano.
Nemohl jsem ji najít. Šlohla jsi mi váhu.
Tak jsem si ji vypůjčila na zvážení zeleniny.
Nemůžeš do obchodu koupit jinou?
- Mám tuhle. - Ale já ji hledal.
Kuře vážit nemusíš,
- než ho dáš do trouby. - Ale musíš.
„Má asi kilo třicet.“ Dáš ho do trouby
a tam se upeče.
Proto mám vždycky salmonelu, když vaříš.
- Proč nevaříš ty? - Já vařím, krucinál!
- Pak bys nedostal salmonelu. - Proto...
Ale nemůžu si nic zvážit. Nebudu vědět, kolik co váží.
Říkal jsem si, kam se poděla.
Mimochodem, je moc dobrá.
Charlie bedlivě sledoval dění
a odhadoval, že potrvá týdny, než inspektor dospěje k rozhodnutí.
Nezbývalo nám, než se vrátit k farmaření.
Až na to, že to nešlo.
V polovině března začalo pršet a nepřestalo.
Celé dny.
Kaleb to nesl obzvlášť těžce,
protože bylo moc mokro, aby zasadil nejcennější plodinu.
Tvrdá pšenice nám vydělává nejvíc.
To by mohlo hrát velkou roli, hlavně letos s tou sázkou.
Může to znamenat zisk i ztrátu.
Pěstujeme ji poslední dva roky a očividně se to daří.
Otravné je, že načasování musí být perfektní,
protože jinak se jí v létě nedaří
a výnosy jsou většinou nižší.
Takže takhle.
Myslím, že nikdy nepřestane pršet.
Neustálé vlhko znamenalo, že jsme nemohli pracovat ani na přehradě.
Ani náhodou.
Obrovská spousta vody!
Odneslo to prakticky veškerou hlínu.
Musíme počkat, až voda opadne, jinak nemůžeme...
Jo. Souhlasím.
Chci jít na pole.
- To nejde, prší. - Já vím.
Alespoň z prasečího lesa přišla dobrá zpráva.
Žádné další sele už naštěstí nezemřelo.
Princeznička však stále nezačala rodit.
Navzdory týdnu na antibiotikách zjevně nebyla o nic lepší.
V noci spala venku, protože je jí vedro.
Vůbec nežere.
- Nevím, co děláme špatně. - Něco určitě, že jo?
Tohle je... rve mi to srdce.
Koukej, Jenny je tady.
Pořád jí není dobře?
Ne.
- Včera spala venku. - Aha.
Už nemá tak vysokou teplotu. Asi proto, že spala venku.
- Možná to je... - Ale pořád těžce dýchá.
Může to být ještě jinak.
Stává se, když prasnice zabřezne
a selata uvnitř zemřou,
porod se nespustí
a zůstanou tam.
- Začnou se rozkládat. - A co se v takové situaci dělá?
Můžeme se pokusit vyvolat porod, aby je vypudila.
Bez dalších okolků jsme začali vyvolávat porod.
Pokud jsou selata mrtvá, tak hlavně aby se uzdravila.
- Aby jí bylo líp. - A pak...
Píchnout tady za uchem.
- To je všechno? - Jo.
Takže zítra touhle dobou,
zítra ve tři, druhá injekce. To uděláš ty.
Jo, to zvládnu.
Je to malé množství. Není to jako injekce s antibiotiky,
- ta velká. - Jasně.
Je to malé množství, mělo by to jít snadno.
Rozumím.
Jdu jí píchnout injekci.
A za čtyři až dvanáct hodin by měla začít rodit.
Jdeme na to.
Ahoj, kamarádko.
A je to.
Později odpoledne léky zabraly.
Prasnice porodila živé sele.
Ale problémy přetrvávaly.
Takže celý proces začal.
Porodila jedno opravdu malé prasátko.
Nemá mléko.
Selátko pořád hledá struk, ale nic v něm není.
Jak to jde?
Jedno se narodilo, ale nemá mléko.
Podívej se na něj.
- Ježíši Kriste. - Je děsně maličké.
Nemáme nějaké prasečí mléko? Sunar?
Takhle nevypadá zdravé sele, že ne?
Tady veterinární klinika.
- Ahoj, Nathane. - Zdravím.
Zdravím, tady Jeremy Clarkson z Diddly Squat.
- Ano. - Omlouvám se, že ruším.
Dilwyn i Jenny tam asi nejsou.
- Takže otravuju tebe. - Jo, to je v pořádku.
Nevím, jestli jsi v obraze ohledně naší nemocné prasnice.
Vyplivla jedno prasátko, ale je malé jako myš.
Nemá žádné mléko.
Říkal jsem si, jestli tě něco nenapadne.
Pokud mléko neteče, znamená to, že se žádné netvoří.
Teď budete muset
selata krmit mlezivem.
Kde ho seženu?
V tomhle případě asi bude nejlepší
použít předchystané jehněčí kolostrum.
Na klinice to nachystáme a vy si to vyzvednete.
Budete tam mít návod.
Smícháte to a budete krmit selata lahví.
Dobře, Nathane. Díky a nashle.
- Opatruj se, ahoj. - Měj se.
Člen filmového štábu jel pro výživu
a pak přišel Kaleb.
- Pořád se snaží tlačit? - Jo.
Zrovna když princeznička porodila prasátko číslo dvě.
Jo.
Výborně, další.
Další?
- Jo, máme další. - Je živé?
Tady je.
- Tohle je ještě menší? - Jo.
Je neuvěřitelně malé.
„Kruci, já mám hlad!“ To se vsadím.
Tohle je děsně slabé, Kalebe.
Jedno z nich je děsně slabé.
Ten mrňous?
Ne, ten větší. A nemůže otevřít tlamu.
Hlava mu jen tak leží na bradavce.
Naštěstí už dovezli mléko.
Konečně.
- To je všechno? - Skoro.
Dobře.
To je perfektní.
Budeš velké, silné prase.
Vypipláme tě co nevidět.
Pak dorazil Nathan a začaly se dít veterinářské zázraky.
Jedno máme.
- Živé? - Jo, živé.
Tady je další.
- Liso? - Ano?
- Kolik jich je teď? - Čtyři.
Jsou všechna naživu?
- Ano. - Jsou malá?
Ano.
Chviličku. Jo, tady je další.
Princeznička byla brzy matkou pěti selat.
Dám je všechny k mámě, aby se trochu zahřály.
Je tady trochu chladno. Dáme je k sobě.
Když jsme je všechna nakrmili, šli jsme se domů vyspat.
Druhý den ráno jsme zjistili, že tři selata umřela.
Byla prostě příliš slabá, než aby přežila.
Zbývající dvě jsme převezli na farmu do vyhřívaného hnízdečka,
ale ani to nepomohlo.
Další mrtvé.
- To jediné zbylo? - Už jen jedno.
Kde je matka? Je v pořádku?
Pořád žije.
Přicházíme o spoustu selat.
- Cože? - Přicházíme o spoustu selat.
Tohle je fakt těžký.
Musíme ho krmit snad každých 10 minut.
Nevzpomínám si, co říkal veterinář.
Pojď sem.
Pořád máme to vzteklé.
To se narodilo jako druhé?
Upřímně, nevím. Ztratil jsem přehled.
Naším životním cílem bude, aby tohle prasátko přežilo.
- Ano. - I jeho matka.
Matka přežije. Půjdu za ní.
Jdi za ní.
Tu noc jsme udělali to, co by v takové chvíli udělal
i ten nejdrsnější farmář.
Tak šup.
Vzali jsme neduživé sele do kuchyně a starali jsme se o ně tam.
Jen jez.
To je ono.
Pořád je dost malé.
Pořád je mu trochu zima. Má studený uši.
Tak jo, vrátíme tě tam.
Hezky se zahřej.
Nestrčím tě dovnitř, jen je tu mnohem tepleji.
Já vím, promiň.
FARMÁŘSKÝ OBCHOD DIDDLY SQUAT
Další den, jak ironické,
jsme měli jít do obchodu za řezníkem Andym Garciou.
Je toho hodně. Koukneme se.
Už zpracoval prasata, která jsem nedávno vezl na porážku.
Sedm krabic. Vepřové ze dvou prasat.
Měl bys to nosit sám. Jsou to tvoje prasata.
Jsi mladý. A viděl jsem tě vozit kočárek a zároveň držet pistoli.
- Koukni, tohle máš nejradši. - Al Capone.
- Jo, vepřový bok. - Mňam.
Vepřové kotlety. Je vidět, že jsou to pěkná prasata.
- A to sádlo! - Podle toho sádla.
Ten, kdo se o ně stará, odvádí skvělou práci.
Na první pohled budou dobře chutnat.
Spousta klobás.
- Svatá prostoto! - Medové a s Carolina Reaper papričkou.
- Panenko skákavá. - Ještě jedna krabice.
Ze dvou prasat je...
Čtyři, osm...
- V krabici je 36 balení po šesti. - Ježíši!
- Jeremyho sandy and black lesní klobásy. - Zní to dobře.
Zní to dobře, že?
Tohle mi v soutěži neskutečně pomůže.
Svatá pravda, je to geniální, až na to, že...
Jedna z věcí, kterou nechápu,
je to, že máme obrovské potíže s rozením selat.
Obrovské potíže.
Jsi vzhůru celou noc, staráš se o prasata
a snažíš se, aby byla v teple a pohodlí...
- Snažíš se je udržet naživu. - Jasně.
Pak od nich odejdeš
- a jdeš si vyzvednout tohle. - Ty seš... Není to snadné.
Smíšené emoce.
Napadá mě jen jeden výraz, a to farmářská logika.
Jednoduše miluješ zvířata.
Všichni farmáři milují svá zvířata.
A pak je zabijí a prodají.
Takhle je můžete milovat dvakrát.
Jelikož na farmě pořád pršelo,
donesl jsem si chudáčka sele do kanceláře,
abych na něj mohl dohlížet při práci.
Odnesl jsem ji od trouby
a uložil vedle kamen ve stodole.
Není jí dobře.
Ahoj.
Ale ne.
- Tohle je poslední. - Já vím.
To je v pořádku, maličká. Jsem u tebe.
Můžeš v klidu odejít, budu tu s tebou.
- Matka taky není v pořádku. - Já vím.
Popravdě, zhoršila se.
Zhoršila.
Láme mi to srdce.
Ahoj, Jenny.
- Ahoj, Jenny. - Zdravím.
- Tohle už znáš.
Slyšela jsem, že se jí nedaří dobře.
Jo.
Bohužel už zemřela. Nic neslyším.
- Narodila se moc malá. - Jo.
Ale...
Já už nemůžu. Už nemůžu chovat prasata, vážně.
Noční můra. Mám je až moc rád.
Bylo to neuvěřitelné, ale trápení neskončilo.
Teď když všechna její selata uhynula,
museli jsme obrátit pozornost k princezničce.
Ahoj, zlatíčko. Jak je, broučku?
Hodná holka.
Co děláš, Jenny?
Měřím jí teplotu, jestli nemá horečku.
- Hrozně se třese. - Jako by byla opilá.
- Třese se. - Zdá se...
Vidíte, jak se kývá ze strany na stranu?
Nežrala. Trochu se napila a to je všechno.
Na zadku vidíte...
Zadek by měl být pěkný, zaoblený sval,
ale ona ho má rovně dolů.
Očividně ztratila hodně svalů a síly.
Problém je, zejména v tomhle terénu, nahoru a dolů z kopce,
kde je to hrbolaté...
Bojím se, že by se mohlo stát,
že se jí podlomí nohy a zkolabuje.
Mohla by to být rakovina.
Další možností je
poškození jater. Ani jedno z toho se nedá...
Vyléčit.
- Jo. - Trpí teď?
Zvíře, které nežere, není v dobrém stavu.
- Má příšerně nejisté nohy. - To ano.
Jestli se nerozhodnete teď,
myslím si, že za týden budeme ve stejné situaci.
Pak nejspíš úplně zkolabuje.
Jestli se neuzdraví a měla by trpět,
je čas na eutanazii.
Jo.
Takže jestli chcete, abych to udělala,
udělám to. Potom bude třeba,
aby ji někdo odvezl. Až bude všechno hotové.
Kdy to chceš udělat?
Můžu to udělat hned.
Pokud chcete.
Sakra. Co myslíš?
Klidně vám dám trochu času.
Nechci, aby byla nešťastná a trpěla,
a nechci, aby jí bylo hůř, a taky...
Taky nechceš, aby umřela.
Nechci, aby umřela se zlomenou nohou, spadla tam dolů
a byla pomlácená a sama.
Vždycky je to těžké rozhodnutí.
Je tak milá.
Rozhodně tak působí.
- Jo, je vážně milá. - To je.
- Vždycky byla. - Jasně.
Už je čas?
Nemusíte tu být, jestli nechcete.
Jo, já to nechci vidět.
Jistě.
- Díky, Jenny. - To je samozřejmost.
Sbohem, princezničko.
Panebože.
Tak jo.
Dobrá, zlato, přišel tvůj čas.
Překlad titulků: Kristyna
Kreativní dohled Ludmila Vodičková