FERMA LUI CLARKSON
CAPITOLUL 19 DIVERSE ÎNDELETNICIRI
Trece-l prin partea de sus acum! O să se împletească la loc.
- Ești gata? - Nu trebuie să-l arunci, sunt aici.
- Dar trebuie să-l balansez. - Poate că nu știi, dar sunt înalt.
Asta e o zi importantă.
- Câte tractoare? - O sută de tractoare.
O sută de tractoare?
O sută de tractoare. Toate pentru caritate.
Îl treci pe sub trapă sau...
Nu pe acolo.
Preferam să fac asta cu prietenii mei, nu cu tine.
A auzit toată lumea, nu?
A auzit toată lumea ce spirit de Crăciun minunat are Kaleb Cooper?
Vreau un colier de plastic.
N-am știut niciodată cum funcționează. Aș fi un polițist inutil.
- Așa! - Asta e?
Asta e.
Aș putea fi polițist.
Spune-o! Spune că ai realizat ceva.
Am realizat ceva.
Marșul anual al tractoarelor marchează începutul sărbătorilor de Crăciun.
Și, în timp ce toată lumea se așeza liniștită
în fața televizorului, urmărind programe de Crăciun în noile pulovere dichisite,
eu nu făceam asta.
În mod normal, m-aș gândi la ce petrecere să merg în seara asta
și unde să iau masa de prânz mâine.
Acum nu mă gândesc decât
dacă au porcii apă sau dacă vacile au fân.
Bună dimineața, porcilor! Așteptați mâncare?
Hei, câinilor!
Hai, afară!
Vă e fomică?
Pe locuri, fiți gata și l-am sărit.
Dă-te! Haide!
Poate puțin aici.
Așa.
Și apoi...
Câine! Ieși afară!
Sansa! La picior!
Cum ați intrat aici?
Cum au intrat?
E Crăciunul.
Hai, cârnăciorilor!
Haideți, cârnăciorilor!
E ora mesei. Arya! Sansa! La picior!
Ieșiți de acolo, câinilor!
Excelent!
Bun...
Haideți!
Bravo! Haide!
Vreau să știu cum pot să facă amândouă asta,
dar nu vor să sară în portbagajul Range Roverului.
Haide, Sansa, urcă!
Sansa, urcă!
Sus!
Haide!
Urcă!
Sansa, urcă!
Ce măscărici ești!
Cu toate că am avut multă treabă de Crăciun,
am reușit să plec o săptămână de Anul Nou.
Bună, porcușorilor!
Și, când m-am întors,
Kaleb, care a fost bona porcilor, mi-a dat niște vești surprinzătoare.
- Cum a fost în vacanță? - Minunat.
Ce au făcut porcii?
A fost o experiență interesantă
să am grijă de ei cât ai fost plecat.
La ce te referi?
Avem cinci purceluși.
- Poftim? - S-au născut cinci purceluși.
- Purceluși? - Da, purceluși. Cinci.
Sunt toți bine-mersi.
- Cum s-a întâmplat asta? - Nu știu.
S-au împerecheat abia...
- Păi, tu... - ... acum o lună.
- Deci era gestantă când am cumpărat-o. - Da.
Nu mi-au zis că erau gestante.
Înseamnă că ai făcut o afacere bună,
pentru că ai primit cinci purcei de care nu știai.
Bună!
Uite!
Sunt adorabili.
Sunt drăgălași, nu-i așa?
Bravo, mămico!
Uită-te la tine!
Uite!
- Sunt mai buni decât oile, nu? - Da.
Da.
Mama ta chiar nu are nicio treabă, nu? Uită-te la ea!
Salutare!
Deoarece aveau urechi ciulite,
era evident că tatăl nu a fost un Sandy and Black pursânge.
Dar, oricine ar fi fost, a lăsat în urmă niște urmași foarte reușiți.
- Vrei să-l pun la loc? - Cât vor sta acolo?
Încă vreo...
O să-i mutăm dincolo, nu?
Trebuie să-i luăm
- ... de pe câmp și să-i ducem în pădure. - Da.
Vreau să-i iau din câmp,
fiindcă e un loc foarte sumbru pentru ei.
Uitați-vă la cea foarte mică! E foarte micuță.
L-ai prins?
Uitați-vă la micropurcelușa asta!
E călduță...
Mereu e unul mai sfrijit.
Dar ea e...
Uite ce rât micuț are!
Părinți mândri.
- Care zâmbesc. - „Părinți mândri.”
„Părinți mândri.”
Din păcate, acest moment fericit a durat puțin,
pentru că a doua zi purcelușa sfrijită a dispărut.
Și, dacă nu vreți să știți ce s-a întâmplat,
acoperiți-vă urechile chiar acum!
Mi se pare incredibil că un porc n-ar mânca o ceapă,
- ... dar își mănâncă propriul pui. - Da, știu.
Singurul lucru pe care nu-l mănâncă sunt dinții.
- Dar acolo nu sunt dinți. - Nu sunt dinți.
E doar o bucată de ureche.
E tot ce a rămas. Așa știu că a mâncat-o.
Prima dată m-am gândit că a prins-o vreo gaie roșie sau vreun șorecar,
dar n-avea cum să fi intrat în țarcul porcilor.
Oricum era bolnavă. E foarte trist.
Sper doar că a murit înainte s-o mănânce.
Încetează!
Deocamdată, ar trebui să lăsăm deoparte canibalismul porcilor,
deoarece, dacă Kaleb a avut dreptate și urma o avalanșă de purceluși,
ar trebui să le construim imediat noua casă din pădure.
Aici o să avem un gard.
O să aibă porți aici, aici și aici.
- Sunt 80 de metri. - Da.
Deci poarta asta are acces aici și aici. Asta, aici și aici.
Pune un gard pe acolo, până sus, ceea ce e ușor de făcut, da?
Da. O să măsor 80 de metri, stai așa!
E perfect, nu-i așa?
Și Gerald poate sta cu ochii pe ei.
- Gerald, ce priveliște frumoasă! - O să simtă o boare plăcută.
Deoarece casa lui Gerald nu e foarte departe.
O să audă niște grohăituri.
Bietul de el! Apropo de Gerald...
- S-a operat, nu-i așa? - Da, s-a operat. Acum trei zile.
- L-am sunat și am vorbit. - Ați vorbit?
Am vorbit cu el acum două zile. O să-i duc niște carne de porc.
- Vrea burtă de porc. - Bun.
Cred că se simte mai bine.
- Și se pare... - Acum pare mai fericit.
Cică se simte mai bine.
Asta vreau să aud.
Au căzut niște ziduri. Trebuie să revină.
Nu. Chiar vrem să se întoarcă.
După ce am convenit asupra planurilor, am început să tăiem crengile
ca să nu ne stea în cale.
Și, pentru că aceasta e o emisiune TV, am insistat asupra siguranței.
Bine. Doamne, ce mă manevrezi!
Și apoi, ca să mă asigur că nu poți să scapi...
Nu pot să fac asta. Dă-l jos!
- Ce e? - Nu pot cu el.
Nu poți fără el, pentru că suntem filmați.
Suntem gata? Arăți bine.
Te descurci, Lisa?
Da.
Cred că am terminat.
Am terminat.
Așa, prințeso.
La naiba! Ești bine?
E în regulă. Te desfac eu. Stai!
Ești bine?
Nu, a uitat că e legat.
- La naiba! Ai uitat că erai legat? - Da.
Apleacă-te puțin!
- Te-ai lovit la cap? - Apleacă-te!
- Vreau să te apleci puțin. - Mă ocup eu.
Da. Ridică-te puțin!
Haideți să fim sinceri!
Echipamentul de siguranță e cel care l-a rănit.
O să ai o vânătaie.
- Am făcut același lucru, mai știi? - Iată!
- Da, așa e. - Da.
Cred că trebuie să scăpăm
de toate echipamentele de siguranță.
Îi rănesc pe oameni.
Din fericire, craniul lui Kaleb a fost mai tare decât cușca de care s-a lovit,
așa că munca a mers mai departe.
Continuă!
Vino spre mine!
Totuși, în timp ce construiam noile adăposturi pentru porci,
mi s-a amintit că pădurea avea nevoie urgentă de întreținere.
Și principala sarcină, așa cum descoperisem în toamnă,
era repararea unui baraj care ceda.
Aici trebuia să fie plin cu pietriș,
dar pietrișul a fost luat de apă.
Acolo ar trebui să fie cinci traverse de cale ferată.
Apa intră pe conductă și apoi iese pe acolo.
Dacă nu repar asta, când încep iar ploile,
totul va fi luat de apă și iazul va dispărea.
O să dispară și păstrăvii, pescărașii și rațele
care locuiesc aici.
Trebuie să-l repar.
Totuși, acum eram destul de înțelept să știu că, înainte de a face așa ceva
într-un mediu împădurit plin de șoareci și șoricei,
trebuia să mă consult cu dl „Nu în persoană”.
La picior!
- Bună dimineața, Tom! - 'Neața, Jeremy!
- Ce mai faci? - Bine. Mă bucur să te văd.
Și eu, pe tine. Ce...
Câinilor, veniți aici! La picior!
Îi dresez, scuze.
Înțeleg că plănuiești
- ... să faci niște lucrări... - La pas!
- ... la iazul acela mic și atrăgător. - Nu!
Sansa, Arya, la picior!
Vrei să vii aici și să...
Planul meu este... Uite ce vreau să fac!
Vreau să ne înțelegem,
pentru că trebuie să repar barajul.
- Bine. Da. - Care, după cum vezi, e rupt.
În mod previzibil, Tom înfipsese deja stegulețe roșii.
Se zice că ai avea raci aici.
- Cred că sunt o grămadă. - În acest iaz.
Raci americani.
Da. Raci nord-americani. Da.
- Și sunt cei răi. - Sunt răi, da.
- I-ar fi ucis pe cei englezești. - Da.
Sunt veverițele gri din lumea racilor.
- Exact. Da. - Nu-i așa?
Sunt chiar mai răi.
- Cât de mari sunt? - Între 16 și 18 cm.
- Masculii mai mari. - Cât înseamnă în inchi?
- Șase inchi... - Cam atât cresc.
Sunt ca homarii.
Da. Mai întâi o să vezi masculii agresivi.
- Cât de agresivi sunt? - Foarte. Își mănâncă puii.
Da, se tot întâmplă asta în ultima vreme.
Mi s-a zis că aici sunt raci
și voiam să-i prind și să-i vând la magazin.
Da, nu poți să faci asta.
Fac pușcărie?
Da. Faci pușcărie pentru asta.
- Și primești amendă. - Da.
Cred că e vreo 2.500£.
- Două mii... - Da.
Deci, dacă aș prinde un rac de aici,
- ... aș putea primi o amendă de 2.500£? - Da.
- Poate ajungi și la închisoare. - Poate și asta.
- Da. - Poate...
- Depinde de amploarea situației. - Doamne!
O altă problemă pe care o ai este
că se vede că o parte dintre maluri sunt erodate.
- Asta e cea mai mare problemă. - Mănâncă malurile!
Da, acești raci își sapă vizuina în maluri...
Pot să sape găuri de doi metri în care se infiltrează apa.
- Da. - Și au un sistem complex de vizuini.
- Dacă vrei să vii cu utilaje... - Da.
... trebuie să ai grijă cât de mult te apropii cu ele de mal.
De ce? În caz că strivesc vreun rac invaziv?
S-ar putea să ajungi cu utilajul în lac,
și nu vrem asta.
Aș fi foarte precaut cu orice lucrare în preajma acestor maluri.
Cum recomanzi să procedez?
Eu aș prefera
să se muncească manual, nu cu utilaje grele.
- Nu... - E cel mai sigur mod.
Ținând cont de sfatul lui Tom de a nu folosi utilaje grele,
m-am apucat de treabă.
Așa.
Haideți să vă explic!
Fabricat în Italia, centru de greutate coborât,
cu viteza maximă de patru kilometri pe oră.
E de două ori mai rapid decât un melc.
Dar nu viteza era punctul lui forte.
Nu. Wally, tocătorul robot controlat de la distanță, se pricepe cel mai bine
să elimine absolut orice obstacol din calea lui.
Sfinte Sisoe!
Ce mai e și asta?
Să fiu al naibii!
Ăsta poate să distrugă lumea!
Ar fi putut construi noua magistrală feroviară în 20 de minute
dacă ar fi avut așa ceva.
Nici nu văd ce face acolo.
E ceva cu totul nou.
Când nu vezi încotro s-a dus,
te orientezi doar după sunet ca să-ți dai seama ce face.
Drăcia naibii!
La naiba!
Am rupt singura parte rămasă din baraj.
La naiba!
Cu toate acestea, în ciuda daunelor teribile pe care le-am provocat, m-am...
Orbit.
Dar, în afară de vaga orbire și de barajul avariat,
în sfârșit, după doi sau trei ani, am restabilit accesul la acest baraj,
așa că îl putem repara.
Apoi Kaleb mi s-a alăturat ca să trecem la treabă.
Și, pentru început, totul a mers bine.
Da!
Am săpat în profunzimea solului
pentru a ajunge la rezerva aparent nelimitată de argilă impermeabilă...
Ce argilă suculentă!
Haide!
... pe care o folosim ca să construim barajul.
Continuă!
Apoi am scos conducta veche...
Stop!
Gravitație... Un mod simplu de transport.
... și am instalat noua conductă.
Continuă pe acolo!
- Ia te uită! - E la fix.
Dar, din acel moment, a început scandalul,
pentru că, atunci când vine vorba despre baraje, amândoi știam cel mai bine.
Vezi cum stă pe canal?
Trebuie să umplem cu argilă, nu?
Nu, va trebui să o ridici,
dar nu doar puțin, ci conform unor măsurători exacte.
Trebuie doar s-o ridicăm puțin cu argilă.
- Dar putem face asta cu mâna. - Ba nu.
Și apoi punem argilă.
Da, dar tu spui „puțin”, dar...
- Putem face asta cu mâna. - Nu puțin.
Trebuie înălțată cu atât.
- N-o să fie atât de mult. - Ba da.
- Eu cred că va fi atât. - Nu, greșești.
Ba tu greșești.
- Când obținem înălțimea potrivită... - Du-l de aici!
Taci, te rog! Ascultă-mă, te rog!
Fundul trebuie să fie cu 2,5 cm mai jos față de conducta de deversare.
Da. Știu cum se face, dar mă tot contrazici.
Ca să rezolvăm disputa, am instalat un dispozitiv de măsurare cu laser.
După aceea, am început să construim un baraj provizoriu
ca să creăm o zonă de lucru uscată pentru barajul propriu-zis,
și atunci s-a agravat cearta.
Nu, lasă-le, te rog! Ne vor trebui ca să construim deasupra.
Da, o să le punem acolo. Uite!
Nu, te rog! Nu te mai băga!
Mereu e extrem de sensibil.
Mulțumesc.
De câte mai ai nevoie?
Nu atinge laserul!
Dumnezeule mare!
Nu... Nu lovi laserul!
Pentru numele lui Dumnezeu!
N-am văzut în viața mea atâta incompetență.
De ce n-am făcut eu...
Vai, Doamne!
- Poți să-l pui să meargă în stilul crab? - Da.
Momentan, roțile tale fac așa,
dar toate trebuie să fie în aceeași direcție.
Da.
Ăsta nu e modul crab.
Nu e modul crab.
Nu, Kaleb, oprește-te! Trebuie să-l pui în modul crab.
Nu-l mișca până nu îl pui în modul crab!
E în modul crab, dar nu pot să mișc volanul. Uite!
Pune-l, te rog, în modul crab!
Este în modul crab! Doar că nu pot să mișc...
Nu, trebuie să miști volanul ca să intre în modul crab.
Dumnezeule mare!
Va trebui să iei o drujbă și să tai creanga aia.
Nu-ți face griji, Kaleb! O să te salvez de propria ta incompetență.
Unde tai? Aici?
La bifurcație.
- Nu. - La bifurcație.
Aici?
Idiotule!
- Ce e? - Trebuie să tai de jos în sus.
Du-te dracu'!
Știai că asta urma să se întâmple.
Nu a fost amuzant.
- Ți-am zis să te duci pe acolo și să tai. - Mi-ai zis...
N-am făcut nimic. Se taie de jos în sus.
Toată dimineața ai aruncat cu pietre în mine,
și acum...
Bună!
Mi-a căzut copacul în cap.
Bună! Ce se întâmplă?
Se comportă ca un țânc, asta se întâmplă.
Și tu ești incapabil cu drujba.
Se taie de jos în sus, altfel ți-o prinde.
Mi-a... Mi-a prins capul.
- Charlie, nu vorbi cu el! - A prins lama drujbei.
- Ce porcărie! - Da.
Oricum, ce faceți aici?
Acum pot să-ți explic și o să-ți placă.
Uite!
- Reparați barajul? - Da.
Conducta care era acolo era spartă,
așa că am scos-o
și am folosit niște argilă ca să construim un baraj provizoriu.
- Bun. - Dar apoi, țâncul,
care conduce de câteva minute,
a reușit să iasă cu încărcătorul telescopic de pe drum.
Da, asta... Ei bine, a fost...
Apoi s-a lovit de o creangă pe care a trebuit să o tai.
Și a zis că ar fi amuzant dacă aș tăia lângă bifurcație,
pentru că el văzuse din cabină că o să se rotească
și o să mă lovească în timp ce eram cu drujba în mână.
- Nu e adevărat. - A zis... Ba e adevărat.
- Ba nu. - Ba da.
- Ai folosit drujba? - Da.
- Așa? - Aveam casca pe cap.
Ce minciună!
Pantaloni de protecție?
- Păi, am blugi. - Puteai să-ți tai piciorul.
Exact,
dar asta nu s-ar fi întâmplat dacă nu era Kaleb.
Va trebui să-l cerți rău.
Știu, dar te cert pe tine pentru că nu porți...
- Purtam... Aveam vizieră. - Ai fi putut...
- Da, și apoi aluneci și... - Chiar am alunecat.
Cum e vremea?
Bine, dar, din fericire, nu s-a întâmplat.
Și de ce suntem... Adică...
Sunt...
șocat de felul în care...
Cât v-a luat să faceți dezastrul ăsta?
Voi reparați,
- ... consolidați un baraj... - Da.
... care protejează și reține apa.
Dacă ceva merge prost,
ceea ce este posibil,
- ... fără supărare... - Da.
... în direcția aia, în partea de est, e singura parte din Chadlington care...
- Brook End. Da. - ... chiar te place,
iar tu o vei inunda.
Și nu ai anunțat pe nimeni.
Este obligatoriu să anunți autoritățile locale.
Trebuie să anunți Consiliul Local West Oxfordshire.
- Cum te înțelegi cu ei? - Vor refuza.
Vor refuza, pentru că vor spune:
„Ce măsuri de precauție ați luat ca să evitați riscul de inundații?”
Niciuna.
Absolut niciuna.
Încă mai am drujba.
Dacă ai ști s-o folosești, ai fi bine.
Bine că am venit!
- Nu mai vorbesc niciodată cu el. - Prostule!
- Și mai era ceva. - Deci...
Continuă!
Nu, ideea e... Cum reparăm dezastrul ăsta?
- Ce dezastru? - Ăsta!
Ați aruncat toate... Cum le scoateți de acolo?
Ați aruncat gunoaie pe cursul unei ape.
- Ce-i ăla? - Pământ.
- E cumva azbest acolo? - Nu.
- Cărămida... Moloz? - Țeavă ceramică.
- Aia era deja acolo. - Vrei să împiedici...
Nu țipa la mine, țipă la el!
- A fost ideea lui, nu a mea! - E vina amândurora. Ești aici.
- Ai intrat cu excavatorul... - Fiindcă el mă plătește.
- Ești complicele lui. - N-am făcut nimic.
El e managerul fermei.
Na, poftim! Dă vina pe mine.
Stai puțin, cine îl conducea? Tu.
Nu, Charlie, am zis:
„Nu cred că e o idee bună să venim cu ăsta aici.”
Păi, nu e. N-a fost o idee bună...
Am decis să încetăm lucrările la baraj până când se mai usucă pământul
și am revenit la instalarea noilor adăposturi izolate pentru porci.
Și, când am terminat, a sosit timpul să-i mutăm pe rezidenți.
Hai să-i ducem înapoi!
Asta e...
- Nu! - Ce gălăgios e!
Haideți, porcilor! Hai, purcelușilor!
Gata.
- Mergeți! - Haideți!
Așa.
Purceluși!
Priviți, este un adevărat oraș de porci!
Porci de pădure.
- Uite cum adulmecă! - Deja au început să caute trufe?
Da. Uite, toți... Uite!
Uite ce fețe au!
Sincer să fiu, par mai fericiți aici decât acolo.
- Sunt mai fericit când mă uit la ei. - Și eu.
Acum, că porcii s-au instalat în noua lor casă din pădure,
Kaleb își putea recupera câmpul
ca să-l folosească pentru a face bani din partea lui de fermă.
O să desființez astea și o să plantez iarbă.
- Poftim? - Aici o să plantez iarbă.
- Ca să fac fân. - Fân.
Chiar crezi că fânul e o idee bună?
Cred că da.
Trec de trei ori pe an cu cositoarea, obțin 200 de lire pe tonă.
Îl transform în baloți mici și îi vând cu șapte lire.
Celor care s-au mutat în afara Londrei și și-au luat cai.
Exact.
Cine s-a mutat... Joe Wicks s-a mutat aici.
- Nu știu cine e. - Și încă un...
Poți să-mi faci cunoștință cu toți.
Ia uite ce plan de afaceri! Deja m-ai făcut mai fericit.
Da, dar acum toată lumea
moare de râs când se gândește că l-aș cunoaște pe Joe Wicks.
- Da, dar nu știu... - Făcea niște exerciții de fitness
în timpul pandemiei de COVID și toată lumea a început să-l urmărească.
În fine, s-a mutat aici.
Îi avem pe Cowell, pe Beckham,
pe Natalie Imbruglia... O avem pe Amanda Holden.
Putem vinde fân pentru caii lor.
- Crede-mă! - Da.
L-am lăsat pe Kaleb să-și pregătească terenul
și mi-am îndreptat atenția către înștiințarea oficială.
NOTIFICARE DE ÎNCHIDERE
Charlie a depus recursul nostru,
iar eu mă rugam
ca măcar magazinul agricol să poată să rămână deschis,
fiindcă doar așa puteam face bani cu proiectul meu...
DIDDLY SQUAT GEM DE MURE
de a exploata ce nu e cultivat.
Am un profit de 8.230£.
Pentru ne susține cazul, magazinul trebuia să fie impecabil,
însemnând că tot ce era de vânzare trebuia
MIROASE CA BOAȘELE MELE
să provină din interiorul unei zone cu o rază impusă de consiliu de 25 km.
PĂSĂRILE DE LA FERMA DIDDLY SQUAT
Toți am înțeles asta,
cu excepția Lisei.
Lisa are o atitudine irlandeză față de reguli și reglementări.
Așa e.
M-am dus ieri acolo după ora închiderii.
Totul era interzis.
Ilicit.
Dacă vrei ca produsele a căror vânzare am interzis-o...
Îi tot spunem: „Nu poți să vinzi asta și nu poți...”
Și nu poate... Pur și simplu nu înțelege de ce.
Uite dispoziția normelor de aplicare a PUZ-ului!
- Dacă n-o respecți, urmărire penală. - Da.
Nu e caz civil. Îi tot repet Lisei:
„Dacă vei continua să vinzi lucruri
- „... care încalcă această dispoziție...” - Da.
„... noi, de fapt, eu o să apar în Daily Mail,
„dar o să fim amendați.”
Și... Dacă ai putea să... Adică eu am vorbit cu ea.
„O să fie bine.”
Și e minunat. Mi-ar plăcea să trăiesc în Irlanda.
Cred că o țară funcționează mai bine
- ... cu o astfel de atitudine. Doar că... - Deci vrei să-i spun...
Știi cum uneori ești destul de ferm cu mine?
Ai putea să fii la fel de ferm și cu Lisa și să-i spui:
„Lisa, trebuie să scapi de toate lucrurile astea ilegale”?
- Bună, Charlie! - Toată atenția e asupra noastră.
Da?
O mare parte a acestei atenții e concentrată asupra magazinului
și știu că am discutat
în ultimele luni despre ce poți și ce nu poți să vinzi.
- Da. - Și am făcut chestia aia cu cartofi,
- ... care decurge minunat. - Da. Tuturor le place.
- Dar acum ai prețuri pe... - Da, așa e.
Nu putem face asta. Noi...
- Pe bune, nu poți să le vinzi. - Desigur.
- Nu poți să le vinzi. - Bine.
Nu le putem da mai multe lucruri de care să se lege.
Deci orice provine de la mai mult de 25 km...
- Bine. - ... dispare.
Oricât mi-aș dori să respect
guvernul, consiliile și toate astea...
- Da. - ... în ce punct începe
să-ți fie foarte greu
să încerci să respecți ceea ce fac?
Pentru că ar putea fi... Nu fac comerț cu arme.
E doar un magazin agricol.
O să revin la asta. De unde e jocul Monopoly?
Monopoly, ediția Cotswold. Ascultă...
Da, dar... Știu că e fabricat în China.
- E ca în cazul cărții scrise de Jeremy. - Da. N-o poți vinde aici.
Trebuie să respectăm regulile.
Dacă nu respectăm regulile,
ai putea ajunge să fii condamnată pentru o faptă penală,
ceea ce e ridicol. Înțeleg,
pentru că nu facem decât să vindem niște produse agricole incredibile.
Uleiuri, sosuri, marmela...
Noi nu cultivăm portocale.
E din stocul vechi de anul trecut...
Dar nu contează dacă e din stocul vechi.
- Adică preferă să arunc... - Unde e fabricat? În Somerset.
Nu e la 25 km. Nu provine din raza noastră de 25 km.
Nu. Cu cât mă uit mai mult, cu atât devine mai grav, nu-i așa?
Batiste.
Mi se par destul de italiene.
Au fost brodate de localnici?
- Da. - Lisa, chiar...
Charlie, înțeleg.
Doar că mi-e greu să accept că nu contează nimic
din tot ceea ce facem. Tot ne refuză.
Dar ne luptăm cu oameni care nu sunt raționali
în privința naturii acestei ferme.
Tot ce vrem să facem este să vindem niște produse locale,
și asta avem voie să facem într-un magazin autorizat.
După ce facem contestație, ceea ce facem cu proiectul nostru,
putem spune: „E ridicol. Haideți să construim o parcare!”
Știu că e frustrant, multe reguli în viață sunt frustrante,
dar, momentan, trebuie să le respectăm.
Deci, în nicio ordine anume, marmelada, cartea, șosetele...
Bine.
Monopoly, batistele...
Ai reușit să-i explici cât de important e să nu vândă...
Înainte să plec, am văzut-o scoțând produse din magazin.
Cărți, jocul de Monopoly...
Deci... Da, cred a înțeles mesajul.
Acum nu e aici.
Pariez pe cât vrei tu că acum își umple mașina
cu toate lucrurile pe care le-a scos și o să le pună la loc.
Rugându-mă ca Charlie s-o fi convins pe Lisa, m-am întors la treburile de iarnă.
Care au alternat între a fi anevoioase...
O gustare delicioasă pentru voi, oilor.
Drăcia naibii!
... și incredibil de satisfăcătoare.
Da!
Toacă.
A tocat.
În plus, mai era o sarcină de iarnă pe care am decis că merită s-o fac.
Treaba mea de azi este să încerc să salvez viața acestei sălcii
care, în mod uimitor, chiar dacă s-a prăbușit, nu a murit.
Evident, ca să fac asta, am avut nevoie de ajutor.
Așa că l-am sunat pe Rupert, expertul local în ce privește copacii.
Care e planul ca s-o facem să își revină?
O să-i toaletăm vârful.
O să tăiem toată greutatea din vârful salciei, deci să sperăm...
- Asta presupune toaletarea? - Da.
O să ajute copacul să reziste mai mult.
- Vreo cincisprezece ani. - Dar... Nu are rădăcini.
Cum o să facă rădăcini?
- O să crească la loc. - Da?
Da.
După ce Rupert și-a folosit cleștii hidraulici
pentru a curăța copacul de greutatea în plus...
Mă bucur al naibii de tare că nu-s acolo.
... ne-am unit forțele ca și cum am fi fost Thunderbirds din Cotswold.
Eu, într-un Bobcat închiriat, am tras de cablul cu care era legat copacul,
iar Rupert, cu JCB-ul lui, încerca să-l ridice.
Va fi un miracol dacă ridicăm acest copac în poziție verticală.
Dacă îl ridicăm și supraviețuiește...
Voiam să zic c-o să merg la biserică.
N-o să fac asta.
Bine, Jeremy, dacă poți, mergi înainte!
La putere maximă.
După cum se învârt șenilele, se pare că nu ridicăm copacul.
Mă aștept să se rupă cablul
și să secere cabina, retezându-mi abdomenul.
În timp ce salcia se încăpățâna să rămână în poziție orizontală,
am decis să-mi folosesc abilitățile de mânuire a drujbei pe restul crengilor.
Apoi Rupert a încercat să ridice copacul de unul singur.
Păzea, că vine!
Iată-l!
Oare o să cadă la loc? O să rămână drept?
Copacul a fost ridicat!
E extraordinar!
E foarte bine. Mulțumesc.
Arată bine.
Și, sincer, nu se vede că am trecut pe aici cu vreun utilaj.
Doamne, nu-l lăsa pe Charlie Ireland să vină aici măcar șase luni!
Acum sosise luna februarie.
Și, acum, că porcii se bucurau de noua lor casă din pădure,
iar sarcinile mele de iarnă se terminaseră,
m-am dus să filmez pentru Marele tur.
Cât am fost plecat,
unul dintre purcelușii cu urechi ascuțite s-a îmbolnăvit.
CAMERA LISEI
Lisa l-a chemat pe Dilwyn, veterinarul.
Are urechile vinete. Tremură puțin.
Îi cam tremură picioarele
și se vede că burta lui
e destul de goală, n-a supt de la mama lui.
Ce înseamnă că are urechile vinete?
Probabil a făcut o formă de septicemie.
Practic, e în stare de șoc,
pentru că e posibil să aibă niște paraziți în sânge.
Îl duc înapoi.
- Pornesc căldura în mașină... - Da.
... și îl duc înapoi. Vă ținem la curent.
- Bietul de el! - Știu.
Apoi, Lisa a insistat ca Dilwyn să-i ofere purcelușului...
CLINICA VETERINARĂ BRIDGE
... un tratament complet de cinci stele.
Asta e pompa, iar asta
încălzește fluidele injectate din sacul de perfuzie.
Practic, încercăm să-i încălzim sângele.
Îi încălzim corpul.
Și așa încercăm să-l rehidratăm.
O să vedem cum decurge.
M-am întors peste o săptămână, la alte treburi legate de porci.
Bun.
Gata, pleci acasă.
Prima sarcină ar fi să-l duc înapoi pe Ajax,
vierul pe care l-am închiriat pentru însămânțarea scroafelor.
Cred că abia așteaptă să se întoarcă la prietenii lui.
Știi cât a costat?
Cât a trebuit să plătim?
Cincizeci de lire pentru fiecare partidă dusă la bun sfârșit.
Trebuie să-i plătim peștele la Avis, de unde l-am închiriat...
- Da. - Cincizeci de lire... A însămânțat cinci?
- Patru. - Patru.
Înseamnă 80 de lire.
Ba nu, înseamnă 200.
Dacă tot vorbim despre bani, Lisa, când eram plecat,
și purcelușul era bolnav...
Da.
- Și l-ai trimis la veterinar... - Așa e.
Factura de la veterinar.
Dumnezeule! Aș fi murit.
Tub de hrană. Colostru... Au trebuit să pună tubul de hrană...
Da, nu contează ce au făcut.
Cât scrie aici? 673 de lire.
- Evaporați. - Să-l las să moară?
Nu știu ce faci în cazul ăsta.
În starea aia, l-aș eutanasia,
- ... „la revedere”. - N-am știut.
- Erați toți plecați. Așa că... - 673,4 lire.
- S-au străduit să-l țină în viață. - Au încercat.
Autopsie.
- Da, tu... - Ce extravagant!
- Cine a cerut? - Ai văzut poza cu el?
Uite aici o poză!
Asta e acasă la asistenta veterinară,
fiindcă l-a luat acasă peste noapte.
Dar a fost plătită pentru noaptea aia ca să aibă grijă de porc.
Uite chestia aia micuță pe urechi...
- Arată atât de... Știu. - Suntem fermieri.
- Îmi plac purceii, dar 673 de lire... - Data viitoare o să-l mănânc eu, dacă...
E nasol... E foarte scump.
Acum, că i-au făcut autopsie, de ce a murit?
Avea probleme la inimă.
Cine era să știe?
Știm noi acum, pentru că am cheltuit 673 de lire.
Haide!
Să mergem!
Extravaganța era cu atât mai enervantă,
fiindcă era timpul să vedem cum decurgea competiția dintre mine și Kaleb.
- Mai adăugăm 1.800 de lire. - Ba 1.900.
Kaleb încă era pe minus rău de tot.
Sigur.
Dar acum, că sosiseră porcii, și cheltuielile mele erau în creștere.
Până acum ai cheltuit 98.500 de lire
și nu ai produs nimic.
Nu-ți face griji! Să vedem la tine!
- Porcul... - Am factura porcului.
- Da. A costat 673,4 lire. - Da.
Lisa mi-a tras-o rău de tot, recunosc.
- Da, mai vine una. - Ce mai vine?
- Am o grămadă de facturi pentru tine. - Ce?
Utilajul închiriat, de care ești atât de obsedat.
E utilajul meu de sprijin emoțional,
ca un câine de sprijin emoțional.
O să-l iau în avion cu mine în vacanță.
O să-i cumpăr loc pe scaun.
Cât a costat?
1.050 de lire.
Dar cred că se anulează prin faptul că mă face fericit.
Nu, cu siguranță nu.
Dar ce... Nu-i așa că mă face să nu te mai bat la cap?
Ba da, îmi place utilajul.
Nu mă înțelege greșit! Pentru faptul că nu ești lângă mine.
Da.
Ai adus pe cineva cu un excavator
ca să scoată un copac? A costat...
Nu, am ridicat copacul la loc.
Bine. A costat 3.090 de lire.
Scrie acolo, nu te sfii!
- 3.090£? Ce mai ai acolo? - Acolo. Da.
Hrana porcilor.
HRANA PORCILOR
2.952 de lire.
Au mâncat cumva la Savoy?
Și a trebuit să închiriezi un vier.
Nu mai spune lucruri! Ce mai e?
- Vierul închiriat. Două sute de lire. - Vierul.
ÎNCHIRIERE UTILAJE 4.140£ HRANĂ PORCI 2.952£ - ÎNCHIRIERE VIER 200£
Acest munte de facturi însemna că profitul meu de 413 lire
se transformase într-o pierdere de 8.000 de lire.
La naiba!
Haideți, porcilor!
Totuși, cu un gust dulce-amărui,
începeam să văd cum mi se amortizează investiția...
Haideți!
... deoarece era vremea să duc primul lot de porci la abator.
Hai, vă așteaptă o plimbare interesantă cu mașina.
Cu toate acestea, deoarece abatorul era la peste 60 km depărtare,
iar eu nu aveam autorizația să-i transport atât de departe,
poliția guvernului pentru porci
a spus că trebuie să fiu însoțit de Michaela, o crescătoare locală.
Nu, mă simt vinovat.
E normal să te simți trist când merg la abator.
Înseamnă că ți-a păsat de animalele tale.
- Chiar îmi pasă de ele. - Da.
Îi mâncăm ca să-i salvăm.
Asta permite supraviețuirea rasei.
Nu-i poți ține pe toți în viață.
Asta am spus mereu despre urșii panda.
Dacă vrei să salvezi ursul panda uriaș, începe să-l mănânci!
Știai că pentru fiecare exemplar de porc Middle White
există trei urși panda uriași?
Porcul Middle White e cel mai gustos.
E mai bun decât sexul.
Sigur...
Cu oricine. Chiar și cu Ewan McGregor. Da.
Nu cred că Ewan va fi foarte încântat să audă asta.
MĂCELĂRIE DE CALITATE ȘI ABATOR
Bun. Toți șapte?
- Da. - Bine.
Haideți afară!
Mi-a plăcut să cresc porci. N-au scăpat nici măcar o dată.
- Vă plac porcii? - Îi ador.
Haideți, porcilor! Așa.
Sunt niște porci drăguți.
Din ăștia mari și puternici m-am gândit să facem șuncă și cârnați.
Presupun că vreți totul... Măcelarul dvs. o să vrea totul înapoi.
Și ultima codiță.
- Nu spune asta! - Scuze.
De fiecare dată când mergi la abator, dai de umorul crud tipic abatoarelor.
Pa, porcilor!
Mulțumesc mult.
Ca de obicei, am plecat plin de tristețe.
Dar, de data asta, cel puțin, m-am comportat mai mult ca un fermier.
N-am mai avut momente lipsite de demnitate.
Totuși, acest lucru urma să se schimbe,
pentru că se îndreptau spre mine valuri și valuri de suferință.
ÎN EPISODUL URMĂTOR
Doamne, sunt atât de sus!
Unul dintre ei e extrem de slăbit.
De asta pierzi atâția purcei.
Subtitrarea: Valeriu Cosa
Redactor Robert Ciubotaru