KAPITTEL 32 VERTSHUSEIER
ÅPENT
FREDAG
KLOKKEN 10 TO TIMER TIL ÅPNING
- Morn, Jeremy. - Hvordan ser det ut?
Det ser ut som en pub.
- Det er en pub! - Det er en pub.
Så spennende.
- Jeg har skrevet menyen. Vil du se? - Ja.
Hva har vi?
"Kyllingleverpaté eller presset skinke, piccalilli eller hvitløkssopp."
"Dagens pølser, potetmos, Hawkstone-saus, løk."
"Lancashire-gryte, eplepai, dagens ostekake."
Fantastisk.
God morgen.
Det lukter godt.
- God morgen. Alt bra? - Alt bra, Nick?
Etter spurten mot målstreken
var humøret på åpningsdagen betryggende rolig og muntert.
- God morgen. - God morgen. Er vi spente?
- Ja. - Veldig.
- Er det pytt i panne? - Ja.
Jeg elsker det.
Bra. Flott. Fantastisk.
God morgen.
- Nystekt brød kom i morges. - Der er det.
Spennende. Eggene er her.
Ja, alt begynner å bli klart nå.
Sånn er det alltid. Jeg kunne ha løpt panisk rundt
og sagt. "Gjør sånn her",
men jeg har lært at alle vet hva som må gjøres,
og alle gjør en utmerket jobb.
Det gjør de.
Etter min kong Charles-inspirerte runde...
1 TIME OG 15 MIN. TIL ÅPNING
...dro Kaleb og jeg for å gjøre en jobb jeg hadde sett frem til.
Hvor skal den?
Jeg gadd ikke i går. For komplisert.
Puben skulle døpes.
Jeg må først lavere enn skiltet,
for å få det mellom bjelkene.
Det passer ikke i rammen.
Det passer i rammen, men ikke...
- Nederst. - Nei.
Det er ikke optimalt.
Roma ble ikke bygget på én dag.
- Vi tar den andre siden opp. - Ok.
Vi har et lite problem med dette som Lisa påpekte forleden. Her.
Hun sier at det ligner på noe annet.
Bare Lisa ser sånt, men hun så det.
Ja.
Jobben er gjort.
Egentlig ikke. Den er halvferdig. Men det får gå.
Det ser bra ut. Skiltet er kult.
Skiltet... Vi gikk gjennom "The Farmer's"-greiene.
Ja.
Ingen er mer lojale enn en bondes hund.
Hunden din er den mest lojale
- du får. - Ja.
- Deres, derimot... - Våre er ikke lojale.
Vi hang opp noen andre ting også.
- Jeg er her. Enn du? - Nei. Der.
IKKE SLIPP INN: KIER STARMER, JAMES MAY
Og mens vi gjorde oss ferdige,
kom Charlie med en alarmerende bemerkning.
- Hva? - Hva med prisene?
Hva koster det?
- Har vi dem ikke? - Ingen har gjort det.
Helvete heller.
- Vi åpner om 42 minutter. - Vi åpner om 40.
Charlie hastet av sted for å finne ut av det,
og stressnivået mitt eksploderte igjen
da problemene dukket opp på løpende bånd.
Rachel? Hvor skal kjøttdisken?
Det er greia.
Her er problemet med å ønske seg en privat spisestue
- og et kjøttbufférom. - Det kan ikke stå her.
- Problemet er at den er tung... - Den har hjul.
Barkrakkene funker ikke.
- De snurrer ikke. - Nei.
De er stygge og stenger baren inne.
Du kan ikke sitte på dem med mindre du ser rett frem.
Jeg har gulrøtter på vei som dagens grønnsak.
- Jeg trenger bønner. - Ja.
Hva er denne dritten?
- Det er en Dojo. - Ja.
- Til teltet? - Ja.
Så hvorfor er de her?
Kjære vene. Hva er alt dette?
Nei, vi skal ikke ha søppelkasser der.
Hva feiler det folk?
Av med musikken!
Det skal aldri være musikk her.
Kom til Cotswolds for å se søppelkasser.
20 MINUTTER TIL ÅPNING
Priser. Vi vet hva ting koster.
- Men jeg har... - Inkluderer det fortjeneste?
Det er en margin på maten. Du vet...
- Jeg kan ikke penger. - Det er...
Virkelig?
Jeg bare bruker det, Charlie. Det er alt jeg har gjort her.
Jeg har prisene, Rachel.
Herregud.
- Det var det Charlie gav meg. - Ok.
Jeg tuller ikke. Klokken er kvart på 12.
Pokker.
INNGANG
Da gjør vi det.
I Lisas verden...
Jeg gjør de siste forberedelsene, kjekke greier.
Litt sying, henger opp ting.
Jeg må henge opp bilder.
Ellers... Legge noen kjøkkenhåndklær der.
Småting. Men full kontroll.
Har vi bare én barkrakk her?
Ting flyttes på. Det er ikke de ansatte som gjør det.
Vi har masse bord... Hva er denne dritten?
Nesten ginmerker. Kevin gikk rundt med dem.
- Vi har ti minutter. - Ja.
Jeg trenger en hær.
Hvor er de ansatte?
De har et raskt møte.
Vi må åpne, så de må vite hva de skal gjøre.
Hvor skal støvsugeren?
Jeg sparker ham snart i ballene.
Pokker.
Det går ikke. Drit i det. Vi har ikke tid.
Noen andre kan gjøre det.
KLOKKEN 11.57
KLOKKEN 11.58
Ta dem. De må være klare for servering.
KLOKKEN 11.59
KLOKKEN 12
Hei, dere. Her er baren. Ta dere en drink.
Hei. Alt bra?
Hei. Hyggelig. To? Inne eller ute?
Hei. Alt bra?
Nei, fy faen.
Hva skjer?
Gassen skrudde seg av.
Ja, viftene er døde.
De kan ikke bli værende her,
som jeg har sagt hele veien.
Strømbrudd. Døde vifter. Null gass.
- Hva? - Viftene er døde,
og gassen har slukket.
- Hører du det? - Ja.
- Beklager. - Det går bra.
For det er jo ikke strømbrudd.
Gass-systemet er koblet til viften.
Når viften skrus av...
- Skrur gassen seg av. - Gassen har autostopp.
Chris, vi har mistet strømmen her.
Er dere sammen?
Der, ja.
Det høres bra ut. Hva skjedde?
- Den er død. Den viften er død. - Den er død nå.
- Igjen? - Ja.
Kjære vene.
Bli med meg rundt her.
- Hvor mange? - To og en baby.
To og en baby? Fantastisk.
Kabelkanalene kommer fra toppen, så...
Du vet bryteren på høyre side?
- Ja. - Isolerer det den?
Det må være en feil.
Hei, hvem er neste?
Hva gjør vi?
Jeg kan ingenting om det...
Det er... spesialist.
Vet dere at maten ikke er klar?
Vi har et lite problem på kjøkkenet!
ELEKTRIKERSPESIALISTEN
Jeg vet ikke om du ser den? Det er isolasjonsbryteren.
Ja. Skru på en av viftene.
Ok.
Gå til nøkkelen under, skru den av, og så på igjen.
- Ok. - Dere bør ha gass nå.
Ja, bør ha gass nå. Nei. Der forsvant den.
Ok. Dessverre har jeg ikke mulighet til å komme dit.
Ok. Takk. Ha det.
Han kan greiene sine.
Han er i Hull.
Herregud.
Jeg fikk høre at Annie trengte meg i baren i teltet.
Kjølerne er ute av drift,
- og jeg får ikke servert halvparten. - Hva?
Vi får ikke servert halvparten av Hawkstone-sortimentet.
Jeg har bare én kjøler.
- Hvor er Mark? - Hei, Jeremy.
- Gratulerer. - Hei. Ja,
- vi har oppstartproblemer. - Hei.
- Ja. - Vi har problemer med kjølerne.
- Jeg vet det. Alle sier det. - Ja.
Hvordan løser vi det, er spørsmålet.
Jeg har snakket med Brunswick. De kommer straks.
Fra hvor? Når er de her?
Om to timer.
Helvete. Hva har vi nå, da?
Jeg har sider, en lager. Jeg må droppe halvparten.
For hver øl jeg fyller, mister jeg en øl.
KLOKKEN 12.55
Lunsjen er en fiasko.
Jeg har sagt det til Sue og Rachel. Sånn er det.
Det blir ikke mat før 17.30.
Ikke noe mat nå?
Ikke noe mat før 17.30.
Så ingen lunsj?
- Nei. - Ingen lunsj.
Vi kan sende dem ned i teltet. De trives.
De har fått høre at det kanskje kommer mat,
men de kan være i hagen, de nyter dagen og stedet.
Nei, det pøsregner.
Det pøsregner. Ingen kan sitte i hagen.
Kjølerne fungerer ikke her heller.
Hva er det som skjer?
De funker ikke der og ikke her.
- Hei. - Hei.
Chipsen er veldig god.
Jeg er på saken.
KLOKKEN 13.45
Jeg gjemte meg på kontoret og så for meg Tripadvisor-anmeldelsene,
og Charlie og Chris, elektrikeren,
fant ut av hvorfor viftene ikke fungerte.
Venstre side.
- Ja. - Opp. Der, ja.
- Ja? - Ja.
Sånn.
Ja.
- Hva skjedde, Chris? Er det løst? - Ja.
Du hadde vannkokeren og brødristeren
på kretsen til viften, og den ble overbelastet.
- Du smiler. Han smiler. - Alt er bra.
To-null-ni, tre pølser, én gammon, én pai.
Raskt. Bra jobbet.
Greit. Pai, pølse, ingen forrett.
Hvitløkssopp på brødet. Helt perfekt.
Klart for servering. Tusen takk.
Innen klokken 14 var de første lunsjrettene endelig servert.
Forsyn dere. Ta dere en øl og nyt god mat.
Og se her.
Alt dere spiser her,
ble dyrket eller alt opp av britiske bønder.
Det er gode nyheter.
- Inn der, ikke nederst. - Ok, det...
Mark, bryggeren, fikk orden på kjølerne også.
Hva vil dere ha, gutter?
Lager?
Og ute viste Gerald Kaleb
en gammel publek fra Oxfordshire kalt Aunt Sally.
Hvis du får til denne...
Jeg skal slå av deg parykken.
Sett dem oppå der.
Ja!
Bra.
KLOKKEN 19
På kvelden, som alle andre,
var jeg utslitt etter dagens opp- og nedturer.
Jeg var desperat etter søvn. Men det var umulig,
for mer natthøsting sto for tur.
Vi gir oss.
Greit, dere.
Tusen takk.
LØRDAG
Etter noen timers søvn dro jeg tilbake til puben,
som opplevde skikkelig ferievær.
Helvete.
Vi håpet i hvert fall på en bedre dag på kjøkkenet,
for heller enn normal mat
skulle vi avduke helgebuffeen min.
Yorkshire-puddinger.
Yorkiene på vei. Kjøttet er ferdig.
Folk kommer til å elske dette.
Etter en tur på kjøkkenet gikk jeg opp til Charlie på kontoret mitt.
Morn.
Hei, Charlie. Alt bra?
Det er ganske vått, eller hva?
Ja, jeg ser på gårsdagens tall.
- Jøss. - Beklager.
Det er vanskelig å komme seg inn på kontoret.
Vi har mistet to servitører.
Og en i oppvasken.
Etter én dag.
Én dag?
Lysene blinker fremdeles. Og er av.
- Det er skuffende... - De er på igjen.
...siden vi har en generator.
Den fungerer ikke.
- Jo da. - Noen bevis antyder
at den ikke fungerer, for eksempel at lyset er av igjen.
Og på igjen.
- Vi har lite strøm. - Jeg vet det.
Og de åpenbare lekkasjene.
Hva? Lekkasje? Det vet jeg ingenting om.
- Herregud. Nei. - Det er gode nyheter.
- Nei. - Det er ikke på maleriet.
Det er ikke på maleriet. Det er gode nyheter.
- Ja. - En stor lekkasje.
Det er der taket... Kommer Alan?
Alan er på vei.
På plussiden stoppet regnet til slutt.
Den nye oppvaskeren begynte å jobbe.
Det er vel ingen enkel måte å gjøre det på?
Sausen er satt på. Gulrøttene er satt på.
Det ser flott ut.
Beklager.
Klokken 12 åpnet vi, helt presist.
Her er baren. Ta dere en drink.
Det er kjøttbuffé i dag.
Det koster 20 pund.
Mine damer og herrer, buffeen er nå åpen.
Blomkål og ost der. Yorkshire-pudding, poteter,
grønnsaker og saus er på andre siden.
Strømmen var stabil, og kjøttet forsvant i rekordfart...
Her.
...så jeg pustet lettet ut for første gang på to dager.
Sånn.
Men jeg hadde glemt én viktig ting.
Porsjonskontroll.
- Er det ikke mer kål? - Nei.
Alt er brukt opp.
Vi hadde håpet å servere mat til klokken 18.
Men klokken 16 slet kjøkkenet.
Vi klarer 25-30 gjester til, men så er det tomt for mat.
Jeg skal være helt ærlig. Vi får ikke servert mer mat.
Alt er spist opp.
Heldigvis fortsatte pubdriften.
Men så, en time senere...
Ingenting.
- Har vi ikke vann? - Nei.
Vannet er borte i hele bygget.
Det er festivaldoer bak trærne.
Jeg håpet problemet var trivielt,
men rørleggeren innså raskt
at det skyldtes landsbyen nedi bakken.
Så vidt jeg vet, går vannrøret fra Asthall.
- Det stemmer. - Eller er det fra Worsham?
Hvis det er det som skjer der,
hvis alle der nede skrur på vannet,
dusjer, fyller opp kjeler og vannkokere,
og det ikke er nok kraft til å nå oss.
Så det blir ikke bedre?
Muligens, men ikke nå.
Hvordan kan man løse det permanent?
Jeg tror ikke det finnes noen annen forsyning.
- Helvete. Greit. Takk. - Ja.
- Beklager, dere. - Ja.
Unnskyld ganger tusen for alle dagens katastrofer.
Vi finner ut av det.
Jeg finner ut av det.
Jeg vet ikke hvordan, men jeg skal det.
Beklager.
Det går bra.
Så sa Sue og Rachel at de ville snakke med meg i baren.
PRIVAT BONDEKLUBBHUS
Og de holdt ikke igjen.
Vi har jobbet med puber i evigheter og vet hvordan vi driver dem.
Denne bygningen er ikke passende for det formålet.
Det er for mange problemer til å kunne lykkes her,
med vann som forsvinner, ingen doer, ingen gass, lekkasjer, ansatte som sliter.
Alle er utslitte.
De har ikke noe sted å ta pause.
De tisser på en utedo.
Det er ikke supre forhold.
De bryr seg om deg og vil jobbe her,
og de gleder seg over britisk mat og
alt puben står for, og de vil være med på det,
- men de jobber 14-timers vakter. - De blir fort utslitte.
Jeg har ingen problemer med de ansatte.
De er suverene. De smiler og er greie.
Kjøkkenet eksploderer snart. Kokkene har fått kjørt seg.
Du bør nok ta en tur dit.
Jeg var nettopp der.
- Gå tilbake. - Jeg sa: "Bra jobbet."
- Gå tilbake. - Hva?
Gå tilbake.
Skal jeg finne en ny sjef, eller går du tilbake?
- Det første. - Eller fikse lekkasjen?
- Greit. - Eller håndtere parkeringsproblemene?
Eller skal jeg håndtere naboene? Kommunestyret?
Jeg har mye å gjøre og skal sette i gang.
- Takk. - Ikke noe problem. La oss fortsette.
Greit.
Uten vann til doene inne eller til oppvasken
kunne vi ikke fortsette.
BEKLAGER UTE AV DRIFT
Så klokken 18 måtte vi kunngjøre det.
Damer og herrer, puben er stengt. Takk.
- Beklager skuffelsen. - Det går bra.
Ha det. Takk for at dere kom.
Mens puben ble tømt,
ringte Nick desperat rundt for å skaffe mer britisk kjøtt til i morgen.
...gi oss 40 kilo storfekjøtt og 30 kilo svinekjøtt.
Eller si 40 av hver.
- Går det? - Førti av hver?
Er det mulig?
Og fra hans profesjonelle perspektiv hadde dagens buffékatastrofe
avdekket store mangler i samvirkelag-planen min.
Vi begynner nå å se hvordan Jeremys plan,
selv om han mener det godt,
hvordan han mangler kunnskap.
Vi kan se at forsyningskjeden slår sprekker.
Ganske store sprekker.
Det Jeremy ikke forstår,
er at det er en grunn til at matgrossister eksisterer.
De fyller hullet i forsyningskjeden
mellom dem som dyrker, og sluttbrukeren.
Direkte kontakt
medfører forsinkelser i produktet.
Kanskje er det ikke klart.
Bønnene trenger kanskje to uker til.
En grossist drar bare videre.
Jeg var bestemt på å motbevise Nick, men det ville ta tid.
Her og nå måtte jeg samle inn vann over natten
når bygda ikke trengte det så vi kunne åpne
på det vi håpet ville bli en travel søndag.
SØNDAG
KLOKKEN 10.12
Greit. Status.
Vi holder ut, men så vidt.
Vi kan stenge toalettene og bruke plastglass
i baren heller enn glass, som krever oppvask.
Da har vi nok vann til å servere mat i seks timer, fra 12 til 18.
Så det kan vi gjøre.
Det neste problemet er at Sue og Rachel, som har fått baren i stand,
har dratt.
Det er søndag morgen.
Jeg har funnet en som kan ta imot folk,
som er lærer i sjetteklasse på den lokale skolen.
Så det er bra.
- Gode nyheter her. - Å?
- Det er svinekam. - Suverent.
Nick fant også mer kjøtt.
Men heller enn å åpne buffeen klokken 12, som annonsert,
sa han nå at han ikke var klar før 15.
KLOKKEN 11.06
Hun ser bra ut.
- Hei, Jeremy. Alt bra? - Ja.
Ikke med meg.
- Nei. - Ikke med meg.
- Men ja, vi gjør det. - Ja.
Hvis Squeezy blir her med meg og du jobber ute med Katherine.
Klokken 15?
Kan du hjelpe meg å forstå hvorfor?
Fordi du har folk som har kjørt hundrevis av kilometer.
Jeg tar deg fra start til slutt. Klokken 19 i går
- forsvant vannet på kjøkkenet. - Det vet jeg, og vi løste det.
Vi har stengt toalettene.
Vi bruker plastglass i baren
så vi slipper oppvask.
Maten tilberedes ikke direkte.
- Grønnsaker forvelles... - Ja.
- ...kvelden i forveien. - Ja.
- De forvelles med damp. - Ja.
Blomkålen med ost stekes.
Yorkshire-puddingen lages på forhånd.
- Men de er laget? - Vi har litt mat.
Vi har ikke nok til 450 mennesker.
Så tre timers servering er alt dere klarer?
- Nei. - Fra tre til seks?
Det er ikke alt jeg klarer.
Det er alt kjøkkenet, slik det er nå, klarer.
Ok.
- Sånn er det. - Ok.
Heldigvis fant Nick ut at vi kunne åpne klokken 13,
forutsatt at vi droppet de tidkrevende puddingene.
Hvor er vi? Vi må tilberede grønnsakene.
Vi må tilberede squashen.
Vi må varme potetene.
Ja.
KLOKKEN 12.59
KLOKKEN 13
Sånn. Vi har åpnet.
Og dette er Clare.
Hun er lærer på den lokale skolen.
Hun hjelper oss med folkemengden.
Hvis dere ikke oppfører dere, slår hun dere med linjal, så...
- Gjensitting for alle. - Ja.
Med porsjonskontroll på plass...
Vi har entrecôte, svin.
Ta en av hver eller to storfe, to svin.
...og med hjelp fra Mrs. Brown til å håndtere mengden...
Hvor er de to som slo seg sammen?
- Gi meg et øyeblikk. - Hyggelig, Mrs. Brown.
Hvor er familien på fem?
...fikk vi vår første problemfrie servering.
Sånn.
Men det var ingen vei unna
at åpningshelgen hadde vært en katastrofe...
I USTAND BRUK DOENE PÅ PARKERINGEN
...og Hans Munterhet minnet meg på det.
Når vi ser tilbake,
kan det ha vært noen ting som...
La oss ta de neste dagene,
og så setter vi oss ned på tirsdag.
Men vet du...
Vi trenger ikke å dvele for mye nå,
men noen vil nok si
at det kanskje var noen uker for tidlig.
Beklager. Jeg skulle si at jeg multitasker,
- men jeg hører bare ikke på deg. - Nei.
Jeg tenkte ikke engang å si:
"Du hører vel ikke etter?" For...
- ...svaret var åpenbart. - Ja.
Jeg har alltid sagt at når vi åpnet,
ville det skje ting,
og noe vil gå galt.
Jeg så bare ikke for meg hvor mye som gikk galt, og hvor raskt.
- Nei, alt gikk galt. - Ja, som...
Åpningsdagen og i går var katastrofale.
Det må ikke gjenoppleves.
Pokker.
Puben, som hang i en tynn tråd,
var ikke eneste problem.
For et alvorlig problem utviklet seg på gården også.
Nå, i slutten av august,
skulle vi ha høstet durumhveten,
vår mest verdifulle avling.
Men på grunn av det ustabile været var den fremdeles på åkeren,
og kvaliteten ble dårligere.
Det er der oppe, Mark. Det mangler en takstein.
DEN 30.
Vi fortsatte å fikse puben...
DEN 1. SEPTEMBER
Det er flott om du får det inn.
...mens vi ventet på en tørr dag for innhøsting.
DEN 5.
27,4. Høy.
DEN 8.
Men to uker senere...
DEN 16.
...da den dagen enda ikke hadde kommet,
hadde jeg et krisemøte med Charlie.
Jeg har sagt det igjen og igjen
at du har tre kvaliteter i hveten
som er avgjørende for å få den malt, spesielt for pasta.
Du har proteinnivået, du har vekten.
Men det kritiske er Hagberg.
Det er det tallet som synker.
Om vi lar det stå for lenge og tallet synker,
- brukes ressursene opp. - Blir det ikke pasta?
Det blir ikke pasta.
- 320 dekar. - Ja.
Og vår mest verdifulle avling.
Og den har vært den mest verdifulle i noen år, ja.
- Så dette ser dystert ut. - Ja.
- Du vet hvor optimistisk jeg vanligvis er? - Nei. Det vet jeg ikke.
Jeg er ikke overbevist.
- Om vi får det opp fra bakken... - Ja.
Får det til møllen.
- Ja, får det analysert. - Da vet vi.
- Men vi må få det opp nå. - Riktig.
Kaleb er tilbake med fuktmåleren.
Hei.
- Hei. Alt bra? - God dag.
- Sett deg. - Jeg tar denne stolen.
- Er det noe nytt? - Bare dritt.
Har nettopp tatt en fuktanalyse på durumhveten. 27,2.
27,2?
Det er som gummi.
27,2. Det er høyt.
- Jeg kan gå til elven... - Ha det under springen.
Fyll opp og anerkjenn at vann er vått.
Kan du tro det?
Kan noen huske en så sen avling?
- Nei, det er min seneste. - Ja, men du er fire år.
Noen sa at det er 70 år siden sist.
Så dette er sent på alle skalaer.
Hva skal vi gjøre?
Skal vi høste det for å prøve
- å stoppe tap av Hagberg? - Vi trenger Hagberg.
Ja, og vi betaler for tørking.
Men hvorfor betale for tørk om det blir dyrefór?
Fordi du ikke vet hvor du er...
- Hva status er nå. - Nei.
Vi bestemte oss for å høste så snart som mulig.
Hvis ikke vi ville ødelegge skurtreskeren,
måtte vi vente på at hveten skulle gå fra klissvåt til fuktig.
Sånn.
Jeg ville få tiden til å gå ved å sove.
Men mer gårdsarbeid ventet,
som å sende neste pulje med griser til slakteriet.
Kom igjen. Opp med dere.
Takk for at dere var griser på Diddly Squat.
Kom igjen.
Så måtte jeg ta et valg jeg hadde fryktet.
Richard Skinkes skjebne.
Hva skal vi gjøre med deg?
Hvis han blir med i lastebilen,
blir han drept.
Alt vi får fra ham, er en chipolata og en kotelett på størrelse med en valnøtt.
Hvis han blir værende, må vi mate ham uten grunn.
Det er ikke gårdsdrift.
Men så fikk jeg en idé.
Vent litt.
Neste pulje med purker skal vi befrukte på kunstig vis
for drektighet.
Men det går ikke før de er brunstige.
De blir ikke brunstige med mindre det er en hanngris der.
Vi kan jo beholde ham som hanngrisen på gården
for å gjøre hunnene opphisset.
Han kan bli fluffer.
Richard Skinke, fluffer-grisen.
Har du det gøy?
- Hva? - Jobber du hardt?
Nei, men jeg tok en god beslutning.
- Å? - Dette vil du like, Lisa.
Vi skal beholde ham,
og han skal bli en fluffer.
- Ok. - Hva skal det bli av gården?
Jeg vet ikke.
Ja, gode gamle Richard Skinke.
Du blir som Hugh Hefner.
Endelig var det D-dag.
Durumhvete-dag.
Da gjør vi det.
Jeg er klar til å tømme.
Forsiktig.
Ja, kjør på.
Det er fullt. Jeg kjører til gården.
Til tross for frykten for om pastahveten besto testen,
fikk vi alle opp humøret da Diddly Squats reservesjåfør
kom til sitt tradisjonelle skift.
Sku av, så kommer jeg og tar en kikk.
Det er enkelte årlige begivenheter vi ser frem til.
Det er jul, åpenbart, og påske,
og så er det innhøsting,
når vi alle får høre Gerald snakke i radioen fra inni førerhuset.
Det er bedre enn jul. Bedre enn nesten alt.
Innhøstingen fortsatte neste dag.
Men spenningen tok livet av meg.
Jeg måtte avbryte, hente Charlie
og dra til møllen med en prøve av det vi høstet,
for å se om man kunne lage pasta med det.
Vi har en pose med meldrøye.
Durum med litt meldrøye i, ja.
- Det dreper alle som spiser det. - Vi sier ingenting når vi kommer.
- Men det er Hagberg? - Hagbert-tallet. Ja.
Alt vi bryr oss om, er Hagberg.
Hva må den være?
Over 250.
Vi trengte at durumhveten besto testen nå mer enn noen gang før,
for Charlie hadde fått resultatene fra de andre avlingene,
og det var ikke gode nyheter.
Når det gjelder mengde, ligger vi lavt.
Så vi har ikke så mye som vi ville ha.
Så langt er det bygg og hvete.
- Det er kvalitet. - Ja.
Alle de 60 grammene.
Vi har 60 gram hvete av høy kvalitet,
og 30 gram bygg av høy kvalitet. Det er det vi har.
Ja, du har rett.
Se for deg at du var hjertekirurg
og alle operasjoner var avhengig av været.
- Ja. - Med tanke på resultatet. Eller alt.
Alt.
- Du hadde ikke... - Vi gjorde ikke noe galt.
- Ingenting. - Nei.
COTSWOLD MEL
COTSWOLD ORGANISK MEL FRANSK MEL
Der er Bertie.
Hei, Jeremy.
- Hei. - Fint å se deg.
- Alt bra? - Veldig bra.
- Pastahvete. - Ja.
- Har det noe Hagberg i seg? - Når høstet dere det?
I morgen.
Har dere høstet alt?
- Nei. - Nei, de gjør det nå.
Ok.
Alt annet går galt, så jeg antar at det samme gjelder her.
- Det er negativt. - Jeg skal tenke positive tanker.
- Ja? - Hvor lang tid tar det?
- Rundt fem minutter. - Greit.
Vi tester dem.
- Vi krysser fingrene. - Takk. Vi ses snart.
Dette har ikke vært en fin avslutning på bondeåret,
så ærlig må jeg være.
Det er et innhugg i finansene våre på slutten av året.
Tjuefem tusen pund står på spill her.
- Ja. - Ikke glem det,
hvis den består, snakker vi 25 000 pund.
Riktig.
Jeg får det ikke. Du får det og bruker det umiddelbart.
- Men om den stryker... - Da...
...må jeg gi deg 25 000 pund fra egen lomme.
Ja.
Og det er mine. Alle sier: "De er våre". Nei.
- De er mine. - De er dine.
- Ja. - De er dine.
For Diddly Squat Farm må...
- Punge ut. - ...finansiere underskuddet
for å finansiere neste år.
Fem minutter ble til ti.
Men så kom Bertie tilbake.
Ok.
Så.
Det tok lang tid fordi vi måtte teste to ganger
for å finne Hagberg.
Og den feilet to ganger.
- Den er så lav at... - Hva var tallet?
Det var ikke noe tall engang.
Noe som er nokså sjeldent.
Slik det er nå, kan den ikke kvernes,
noe som er katastrofalt. Men vi...
Helvete.
Jeg er lei for det. Vi trenger det også.
Søren.
- Jeg er så skuffet. - Ja.
- Jeg er lei for det. - Det er synd.
- Takk. - Sånn er det.
Ja, der kommer J-Hound.
Skal jeg eller du si det?
Greit, min venn. Hva er det?
Angående Hagberg i durumhveten.
- Hva er det? - Ingenting.
- Hva? - Det var ingenting.
Ingenting? Null?
- Registrerte ingenting. - Faen.
Faen.
Vi snakker 25 000 pund.
Det er alltid noe.
Han høster bare dritt nå. Se.
- Vi høster i hvert fall. - Solen skinner.
Faen.
Vi var dessverre ikke de eneste
som fikk et slag i trynet.
Nesten alle bønder i landet var oppskaket
fordi 2024 hadde vært helt grusomt.
HELVETESÅRET DEN NEST DÅRLIGSTE HØSTINGEN NOEN GANG
MANGE GIR SNART OPP ETTER REKORDREGN
Har aldri sett lignende. Bibelsk.
Vinteravlingene blir gule og drukner på jordet.
Hvis ikke regnet stopper innen to uker,
har vi 8000 dekar med tomme åkere.
I år har avkastningen vært elendig.
VERSTE INNHØSTING PÅ TIÅR
September, våteste siden 1836.
OVERSVØMTE JORDER TRUER BØNDER
En ny rapport sier at det blir en av historiens verste innhøstinger.
Men folk selger maskinene siden de ikke har noe å bruke dem på.
Som jeg alltid må påpeke, er jeg ikke avhengig av gården for inntekt.
Men det er ganske opprivende å måtte jobbe så hardt,
og, bare på grunn av været, tape så mye.
Men så kom jeg på noe Simon sa
på en av våre sørgelige innhøstingsdager.
Det du må lære om å være bonde, Jeremy,
er at hvis du ikke vil bli fullstendig gal,
må du ikke stille spørsmål som du ikke vil ha svar på.
Bare tenk på neste års potensial.
Denne stoiske optimismen holder bønder i gang
der de kjemper mot alle odds, tar imot slagene
og gjør det de kan for å få mat.
Storfe, lam, gås, kalkun.
- Griser. - Griser.
Poteter, myk frukt, jordbær, bringebær.
Og det er et mantra jeg har skjønt at jeg må omfavne.
Du fortsetter, for du kan ikke forestille deg at neste år kan bli verre.
Men nå hadde Diddly Squat-gjengen
fortjent en sesongavslutningslunsj.
Og i år hadde vi en egen pub.
- Venter dere, gutter? - Ja.
- Hva vil dere ha?
Dessverre greide vi ikke å slappe av der,
for selv om det gikk ganske bra,
var det alltid noe å gjøre.
Kjære vene, det hørtes ikke bra ut.
Noe å fikse.
Jeg vet det. Men kjøleanlegget fungerer ikke der borte heller.
Noe å bekymre seg for.
- Dalen, der to tak møtes? - Ja.
Hva koster det?
Minst 3000 pund.
- Du vet fyren som falt i går? - Ja?
- Han saksøker oss vel ikke? - Nei.
Han var ferdig operert i går kveld.
Ankelen er satt sammen igjen.
Derfor dro vi på en annen pub.
Det er nok kaotisk på kjøkkenet.
Jeg bryr meg ikke.
De går nok tom for vann. Jeg bryr meg ikke.
Takk.
- Når innså du dette? - Å, Gud.
Åpningen var ikke den beste. Det er vi alle enige om.
Du har vært god når det gjelder teltet,
men puben var vrien.
- Den er der nå. - Ja.
- Bra jobbet. Vi klarte det. - Ja.
For The Farmer's Dog.
- For The Farmer's Dog. - Ja.
- Og bøndene. - Bøndene som støtter det.
For hell og lykke.
Jeg hiver innpå. Jeg er så sulten.
Jøss, det er vel ikke britisk? Reker må være fra India.
- Bare i én dag. - Vi spiser internasjonalt i én dag.
Fisken er kanskje det.
- Må du spise innvollene? - Ja, alt.
Og magen?
Hva er det?
- Fiskeaktig. - Men...
Er fisken fiskeaktig?
- Vil dere se hva jeg vant på søndag? - Hva?
Vil dere se hva jeg vant på søndag?
- Hva står det? - Nehei!
- Bra jobbet! - Første.
- Vant du en murerkonkurranse? - Ja.
Glem UEFA. Glem Six Nations.
Gerald Cooper.
Tusen takk.
Så gikk vi videre til et mer alvorlig tema.
For mens Alan hadde jobbet på puben,
hadde han ventet på en stor hjerteoperasjon.
- Legen neste tirsdag. - Neste tirsdag?
Ja, neste tirsdag på sykehuset.
Firedobbel bypassoperasjon.
De må teste
- sannsynligheten for slag også. - Ja.
- I fjor... - Ja?
- Det var ham, ikke sant? - Jo.
For du ble bedre.
Det ble han.
- Vi avslutter året... - Ja.
...med å krysse fingre for at operasjonen...
Det er vel ganske standard nå til dags.
- Ja. Men du må være livredd. - Livredd.
Jeg liker ikke å tenke på det. Derfor jobber jeg.
De ba meg slappe av og være hjemme.
Men da blir du sprø av bekymring.
Det er alt du tenker på.
- Hør, Alan... - Jeg vet det.
- Det ordner seg, ikke sant? - For Alan.
- Jeg dreper deg om du ikke blir bedre. - Det ordner seg.
Vi hadde ikke fått åpnet uten deg.
Nei.
Vi oppkaller en fløy etter deg.
Jeg sier ikke at bare hvis det går galt,
oppkaller vi en fløy.
Du får en fløy uansett. Alan Townsend-fløyen.
Hva synes du om det, Gerald?
- Vi har Gerald's Wood. - Ja.
Men vi har Alan Townsend-fløyen.
- Ja. - Suverent.
Vi har en fotpumpe. Jeg tar ham med rundt.
En fotpumpe?
En fotpumpe!
Jeg skal pumpe litt luft inn i ham igjen!
Det hadde vært fint. Takk, Gerald.
- Det hadde vært fint. - Hvis han synker sammen,
- pumper jeg ham opp igjen. - Slutt.
Hva er greia med ham?
DU HAR SETT...
RICHARD "FLUFFER" SKINKE
PÅ
Tekst: Christine Elstad
Kreativ leder Heidi Rabbevåg