Pariz, maj 1941
Dober dan.
Pri Janvieru sem bil.
Ni dobil vaših ahatov.
Kazal mi je povprečne diamante.
Pa sem si jih dovolil vzeti ven.
Dokončal bom. Ti daj pa zaponko.
Ste zamenjali smaragde? –Ne.
Obrusil sem jih in malo prestavil.
Lepo.
Dober dan.
Ahate poišči v kleti.
Dober dan, gospa.
"Popis Judov.
Vsi Judje se morajo zglasiti na postaji."
DrSi predstavlja ZBOGOM, GOSPOD HAFFMANN
Ja?
Dober dan.
Oprostita, delo sem imel.
Malo zamujam.
"Analiza plodnosti"
Torej?
Pregled pri gospe ni pokazal nepravilnosti.
A tako.
Vedel sem, da sem jaz kriv.
Saj ne veva. –Zdaj veva.
Če nisi ti, sem jaz. Tako je.
Sprehodiva se.
Kam? -Ne vem, vseeno.
Lahko noč, sinko.
Lahko noč.
Lahko noč, ljubica. -Nočko, očka.
Objemi punčko.
Obe dobro spita.
Tudi njej rečem lahko noč.
Varni smo, saj smo Francozi.
Tudi ti si varen.
Poljsko si zapustil pri osmih letih.
Tudi tam so mislili, da so na varnem.
"Ne bodo nas napadli in nam požgali hiš."
Na koncu so pobili vse.
Oditi morate.
Oditi? Kam?
Na svobodno ozemlje. –Tam nikogar ne poznamo.
Nevarno je.
Lahko vas pretihotapijo čez demarkacijsko črto.
Za pravi denar.
Naslov imam za stanovanje.
Kaj pa zlatarna?
Tudi za to imam zamisel.
Čez nekaj dni boš odpeljala otroke.
Prišel bom za vami.
Že čez nekaj dni?
Ne!
Ne, Joseph, to je noro.
Noro bi bilo ostati.
Rotim te, zaupaj mi.
Podvizajte se, otroci.
V Clermont–Ferrandu vas bo voz odpeljal na kmetijo.
Vzemi.
Ne!
Punčka te bo počakala doma.
Kmalu se spet vidimo.
Na svidenje, sin.
Na svidenje, dragica.
Na svidenje, ljubica.
Hitro pridi. –Ko poskrbim za zlatarno.
Vse bo v redu.
Iti moramo. –Pridite.
Oh …
Oprosti, povsod so kontrole.
Oprosti.
Sedi, pomeniti se morava.
Potrebujem to službo … –Sedi, sem rekel.
Hannah je dopoldne odšla z otroki.
Odšla?
Na svobodno ozemlje. Kmalu grem za njimi.
Zakaj?
Ker smo Judje.
Boste zaprli zlatarno?
Ja, ampak ti jo boš odkupil.
Zelo rad bi jo, a nimam denarja …
Imaš. Jaz ti ga bom dal.
Podaril ti ga bom.
Sklenila bova pogodbo, uradni lastnik boš.
Jutri se z ženo preselita v zgornje stanovanje.
Po vojni, ko se vrnemo, bomo storili obratno.
V zahvalo ti bom pomagal odpreti zlatarno.
Vem, da si jo želiš.
Misliš, da nisem videl,
kako si rišeš nakit?
Dober dan.
Čuda delate, Joseph.
Osupljivo. Kot novo!
"Ava, ljubezen moja."
Midva pa nisva več nova.
Zavil vam ga bom.
Lahko to zaviješ?
Koliko pride, Joseph? –300 frankov.
Zelo lepo.
Pozdravljeni.
Dober dan, gospa. –Ste zamenjali ubogega Gabriela?
Vojna je grozna. Tako mlad je bil …
Bog vam je prihranil njegovo usodo.
Niso me vpoklicali.
Kot sem rekla. Srečo ste imeli.
Na svidenje, Joseph. –Na svidenje. In hvala.
Kako mi lahko kar zaupate?
Žal te ne morem bolje spoznati.
Če ne bi bil pošten, me ne bi vprašal.
Sprejel bi.
Upam, da si zavrnil.
Zakaj?
Izkorišča te.
Sploh ne. Ceni me.
Njegov suženj si bil, zdaj te pa kar ceni?
Ni čudno?
Nisem bil suženj.
Šef je, ukazuje kot tvoja vodja pralnice.
Dobil bom svojo zlatarno s svojim nakitom.
Samo o tem sanjam.
Veseli se zame, za naju.
Poslušaj me.
Naposled bova živela, kot si zasluživa.
Kot si zaslužiš ti.
Otroško sobo imajo. Čudeži se dogajajo, ne?
Če te trgovci kaj vprašajo, se izogni odgovoru.
To listino ti lahko samo zavidajo.
Pojdi k slikopleskarju na koncu ulice,
naj ti naredi nov napis na tvoje ime.
Ena,
osem,
pet in devet.
Si boš zapomnil?
Nekaj ti bom pustil za sproti.
Zaloga je tvoja.
Če ti zmanjka, kupi rabljeno pri Janvieru.
Lepo, ne?
Claude Monet.
Oče jo je kupil, ko je ušel pogromu.
Gospod Haffmann!
Hvala.
Tako.
Vse je tu.
Radio, porcelan, usnjeni naslanjači.
Kamin.
Vse je.
Sleci plašč. Doma si.
Naj ti razkažem.
Kuhinja.
Štedilnik.
Kot v gostilni, štedilnik.
Kopalnica.
Za princesko. Vedno boš čedna.
Kad za naju!
In spalnica.
Poglej! Večja kot najino stanovanje.
S pečjo na drva.
Gašperčkom.
Glej, kaj sem prinesel. Kot doma.
To je zdaj tvoj dom.
Nisem ju še snel.
Shranil bom njune stvari.
Ne skrbi. –Čudno je.
Kot bi bila tatova. –Tatova? Nikakor ne.
Tatovi ne vračajo stvari.
Midva jima bova vse vrnila.
Česa se bojiš?
Ne škodiva jim, uslugo jim delava.
Nasmehni se. Daj!
Zares. Rad vidim svojo ženo nasmejano.
Počakaj, pozabil sem ti pokazati.
Pridi.
Poglej to.
Kaj? –Tole.
Kaj pa je? –Ti si!
To pa je nasmešek!
Prelepa si, ko se smejiš.
Ljubim te.
Tudi jaz tebe.
Lepo nama bo tu.
Haffmanna sta tu spočela tri otroke.
Si videl, kako lepo perilo?
In te obleke!
Jo lahko oblečem? –Seveda, doma si.
Kakšna sem?
Čudovita.
Slišiš?
Ugasni gramofon.
Kaj pa vi tukaj, gospod?
Nisem prišel na vlak.
Nemci so vsepovsod.
Tihotapec mi je rekel, naj se skrijem.
Čakal sem ga. Ni se vrnil pome.
Ves dan ste ga čakali?
Dober večer. –Pozdravljeni.
Moj šef, gospod Haffmann.
Na stranišče moram. –Seveda.
Si zmešan? –V težave je zašel.
Nič takega ni.
Prenočiti bom moral tu. –Se razume.
Preoblekla bo posteljo. –V otroški sobi bom prespal.
Ni govora. –Seveda. Zdaj ste vi tu doma.
Jutri bom poiskal tihotapca.
In odšel. Ženo bo hudo skrbelo.
Bo ostal?
Prenočil bo. Jutri bo odšel, po dogovoru.
Po dogovoru? To ni bilo v dogovoru!
Kaj pa naj narediva?
François.
Dobro jutro. –Joseph Haffmann?
Ne, François Mercier.
Novi lastnik.
Lahko vidimo papirje?
Seveda. Prinesem še kupoprodajno pogodbo.
Pogodba.
Sta Haffmannova povedala, kam gresta?
Ne.
Nista pustila nobenega naslova
za pošto?
Ne, nista.
Če bi kdor koli iz njune družine prišel k vam,
svetujem, da nas obvestite.
Če nočete težav.
Seveda. Seveda.
Judje brez državljanstva.
Na prisilno delo v Nemčijo jih peljejo.
Kaj bova storila?
G. Haffmann!
V Nemčijo jih pošiljajo. –Na prisilno delo?
V glavnem so stari. Starci naj bi delali?
Tihotapca bom poiskal, ko odidejo. –Gospod …
Ne bo šlo več. Prenevarno je.
Povsod jih ustavljajo. Prijeli vas bodo.
Namesto vas bom šel.
Dajte mi naslov in njegovo ime. Pa grem.
Na drugi konec Pariza greš h kriminalcu?
Ni kriminalec, mesar je.
Nevarno je.
Grem, sicer bo vso vojno ždel v kleti.
Ne hodi ven. Nikomur ne odpiraj.
Kaj pa naj rečem v pralnici?
Ne vem. Da si zbolela, da ti je slabo. Nekaj.
Slabo?
Me ne boš poljubil? –Ja, seveda.
Previden bodi.
Ljubim te.
Kaj bi rad?
Pošilja me g. Haffmann. Sinoči s postaje.
Zamešal si me s kom. –Čakaj. Več bo plačal.
Poslušaj me, Šepavec. Z Judom pozabita name.
Rad bi šel k družini.
Konec je s tem. Preveč je kontrol, tudi če plača več.
Poberi se.
Če te še vidim, te naluknjam.
Kaj je bilo? –Nič.
Krvaviš! –Nič ni.
Tihotapec ni za to.
Kaj bova pa zdaj?
Racije in kontrole so, nikogar ne bomo našli.
Nič ne skrbite, g. Haffmann.
Ostanite tu, nekaj bomo potuhtali.
Dobro jutro.
Kava.
Vzemi.
Za hrano.
Hvala. –Mi lahko prineseš knjige?
Dolgi dnevi me čakajo.
Pa pisalo in papir.
Ženi bom pisal, da je ne bo skrbelo.
Ampak … –Ne bom povedal, kje sem.
Le pomiril bi jo rad.
Bravo.
Žal mi je. –Odbila ti bom od plače.
Drznila sem si … Zelo je lep.
Prav ste storili.
Midva od poroke nisva vzela tega pribora.
Zelo dobro je.
Hvala lepa. –Ja, zelo.
Bi še?
Z veseljem. Sam bom. –Ne, dovolite.
Oprostite.
Zelo mi je žal. –Ne skrbite. –Kako trapasto!
Resnično je vseeno.
Je bil kristalen? –Ja, ampak ni pomembno.
Pazite, da se ne urežete.
Bom jaz, draga.
Strašno mi je žal.
Pismo za ženo. Jutri ga lahko oddaš.
Razmislil sem o tem.
Dovolj tvegava že, ker vas skrivava.
Predstavljaj si, kako jih skrbi!
Tudi mojo ženo na smrt skrbi.
Nevarno je za vse nas.
Ne zamerite,
ampak tega res ne morem.
September 1941
Bravo, Solange.
Zelo si bila pogumna.
Zdaj nosiš uhane kot velike punce.
Na svidenje, gospod. –Hvala vam.
Na svidenje, gospodična. –Na svidenje, gospod.
Pogovoril bi se.
Pridi.
Sedi.
Dobro sem premislil.
Nehajva si lagati.
Nikoli ne bova imela otrok. Po moji krivdi.
Zakaj spet o tem? –Prosim, razčistiva.
S tem si samo škodiš.
Daj si čas. –Že leta poskušava.
Zdravnik me je le tolažil.
Ne bova imela otrok. Konec je.
Tega ne veš.
On pa lahko dela otroke.
Kot najin bi bil. Kot bi bil le najin.
Me razumeš?
Kaj me prosiš?
Kar slabo mi je.
Kako me lahko to prosiš? –Ker te ljubim.
Ljubim te. –Molči!
Tudi ti bi rada otroka. –Pa ne tako!
Otrok je otrok. Vseeno, čigav.
Če ti toliko pomeni, pa ga posvojiva.
Vojnih sirot je na pretek.
Ne, hočem najinega. Misliti morajo, da je moj.
Komu mar, kaj si mislijo? –Meni je mar.
Kadar koli je šlo dobro,
nisem smel …
Vedno se najde kdo, ki mi kaj prepove.
Zakaj pa jaz ne smem? Nimam pravice?
Zakaj šepam?
Ne morem braniti Francije. Ne morem imeti otroka.
Zakaj ne morem biti normalen?
Moški, ki ne zaplodi otroka, ni pravi moški.
Tega me ne moreš prositi.
Saj ne bo nihče vedel.
Znorel si. –Nori časi so!
Danes se v Parizu dogaja še vse kaj bolj norega.
Vi tu spodaj, jaz pa zgoraj …
Že to je noro.
V zameno za uslugo vam bom oddal pisma.
Izsiljuješ me.
To je …
Trgovanje.
Prosim vas.
Pomagajte mi.
Prosim.
Dober večer.
Na karte sem kupil nekaj mesa.
Ne veliko.
Ni lačen, ampak vseeno mu ga bom nesel.
Storila bom to.
Samo hitro opravite.
Zvečer se vidiva.
Niste omenili, kje ste?
Ne.
Pri Janvieru ga bom oddal. Manj tvegano bo, dlje je.
Raje bi videl, da bi odslej jedli tu.
Dober dan.
Rad bi si ogledal prstan z rubinom iz vitrine.
Seveda.
Tega?
Dobro je narejen.
Natančno, prefinjeno.
Osnova je še lepša kot sam kamen.
Kakovostne dragulje je težko dobiti.
Čudno, da ste tako nadarjeni,
pa imate tako majhno zlatarno.
Vzel ga bom.
Pravkar sem kupil trgovino.
Ja, vem.
Prejšnji lastnik je bil Haffmann.
Tako je.
Prijatelje imam. Tudi oni radi
podarjajo lepe stvari čednim dekletom.
Priporočil vas bom.
Hvala, gospod … Mercier.
Kaj delaš? Pridi v posteljo.
Ne še.
Broško moram končati.
Jüngerju bi rad pokazal novo kolekcijo.
Novo kolekcijo.
Svojo prvo. Novo ali prvo, vseeno je.
Da mu bo le všeč.
In njegovemu dekletu.
Zelo prijazen je, veš. Zelo.
Predstavil ti ga bom. –Ni treba.
Zakaj ne? Kaj pa je?
Motiš se o njem. Saj ga ne poznaš.
Vseeno, Nemec je.
Kaj potem? To nič ne pomeni.
Povsod so dobri in slabi.
Njegov oče je bil to, kar sem jaz.
Zlatar v Münchnu.
Ni noro?
Zato se spozna na to.
Kakšna se ti zdi?
Lepa.
Res?
Zelo lepa.
Ti je všeč? –Seveda.
Ničesar še nima.
Groba je, brez barv, kamnov …
Pa drugače?
Kaj misliš?
En mesec je že.
Ne.
Ne skrbi.
Gor grem.
Kmalu pridem.
Naj vam pokažem.
Dobro jutro.
Vse metuljaste broške so šle.
Na tvojem mestu bi bil previden.
Zakaj?
Niso vsi navdušeni nad tvojimi strankami.
Veliko tvegava, ker vas skrivava.
Moram imeti dobre odnose z njimi.
Se vam ne zdi?
Ni modro imeti denarja doma.
Že prej nisem zaupal bankam.
Zdaj, ko dobro služim, jim še manj.
Nočem v službo. Sovražim vodjo pralnice.
Pa ne hodi.
Kaj pa!
Resno mislim.
Ne hodi.
Nikoli več. Tam si opravila.
Računa name. –Pa kaj?
Moja babica je govorila:
"Pokopališča so polna nepogrešljivih ljudi."
Pozabi šefinjo. Našla bo drugo likarico.
Ko bi le lahko.
Pa daj!
Nehaj hoditi.
Zlatarna dobro stoji. Dovolj zaslužim.
Tako. Sem ti rekel, da mi zaupaj.
Kaj naj počnem vse dni? –Skrbi za svojega moža.
Nesi ji najino perilo, da bo prebledela.
Nor si. –Ne, ljubim te.
Tudi jaz te ljubim.
Po rokah te bom nosil, ko boš noseča.
Čisto vsak dan.
Ljuba moja.
Čakaj, glej.
Kupi kaj dobrega za večerjo, na račun svobode.
Prav?
Iz lekarne.
Koledarček. Na modre dneve poskusi.
Nekam zapleteno je …
Pozabi. Trapasto je.
Ni. Narobe sva se lotila. –Nehaj, sem rekla.
Nočem, da se odtujiva.
Ne razumem. Dogovor imava. Kaj je zdaj?
In če ne bo šlo? –Bo. Zakaj ne bi?
Seveda bo. Zdravnik je rekel, naj ne obupava.
Pa če vseeno ne bo šlo? –Prihodnji mesec poskusiva.
Midva?
Ne. Sama moram to početi.
Prav, pa nehaj!
Nehaj, če hočeš. Saj ni težko.
Če tako hočeš.
Ne morem, enako kot prejšnjič.
Žal mi je.
Vem, kako močno si želite otrok.
Moj mož si jih.
Jaz pa …
Nočem, da bi mislil, da mi je uničil življenje.
Saj bi tudi jaz rada otroka.
To je nekaj posebnega.
Res je.
Nekaj posebnega je, kot ste rekli.
Kaj pa boste rekli glede naju? –Nič.
Tudi prejšnjič sem molčala, pa bom še zdaj.
Saj se bo sprijaznil.
Ne bi mu smeli ponuditi zlatarne.
Prej nisva imela ničesar. Zdaj hoče vse.
Ne smem še gor, sumljivo se mu bo zdelo.
Vaša pisma pošilja vašim.
Najbolje, da ga napišete.
"Misel na to, da vas bom spet videl …
Vi ste moja večnost."
Nazaj moram. –Ja, ja.
"Rad vas imam."
Hvala.
Dober dan, gospoda. Izvolita.
Otroku je padla žoga skozi vaše okno.
Žal ne govorim nemško. –Ne razume.
Spodaj, žoga, padla. –Ne razumem.
Spodaj, v kleti, je žoga.
Greste lahko ponjo? –Ne razumem vas.
Lahko pojasnim.
Nisva imela izbire.
Pojasnil bom.
Kaj boš pojasnil?
Otroku je padla žoga skozi okno v klet.
Jo greste lahko iskat?
Januar 1942
Poslušaj …
Bi šla nocoj ven?
Ven?
V gostilno? –Ja!
Poveljnik Jünger naju vabi ven.
Na nobel kabaret. –Ah, ne.
Zakaj ne?
Mislila sem, da greva sama na večerjo.
Saj sva vsak dan sama.
Za spremembo bi lahko šla malo med ljudi.
Ne.
Kaj pa naj mu rečem?
Da mi je slabo.
Gospod zlatar!
Dober večer. –Sedite, g. Mercier.
Vaše žene ni? –Ne.
Ne, slabo se počuti. –Škoda.
Na zdravje!
Ta kolekcija je bolj …
Slojevita. Navdih sem iskal
pri planiki.
Ja.
Alpski listi, na moj način.
Ni mi všeč. Ne.
Bahava je, ni v mojem slogu.
Gospodična je po svoje povedala,
da nova kolekcija ni tako pretanjena kot prejšnja.
Kot da ste …
Ugasnili.
In še kamni so dvomljive kakovosti.
Če vam lahko svetujem …
Vrnite se k bistvu.
Ja! Vaša metuljasta broška.
Poustvarite jo. Morda večjo.
A še vedno pretanjeno.
Ja, seveda.
Meni se zdi, da si zelo nadarjen.
Ker me imaš rada.
Ja, ampak vseeno.
Zelo lepa se mi zdi.
Od kdaj se pa spoznaš na nakit?
No, od kdaj?
Ne znašaj se nad mano. –Dovolj, dovolj.
Vse boste dvakrat prebrali.
Kosilo.
Premišljeval sem … –Ne.
Kaj, ne? –Ne bom.
Za te ljudi ne bom delal.
Delo za te ljudi bi nahranilo vaše otroke.
Da mi ne omeniš več mojih otrok!
G. Haffmann, tudi na svobodnem ozemlju trpijo lakoto.
Tako pač je.
Koliko mi boš plačeval?
Toliko kot ste mi vi.
To bo vse, bi rekel.
Metuljasto broško potrebujem.
Mogoče malce večjo?
Več primerkov, če se da.
Kar zadeva drage kamne …
Lahko jih vzamete iz tega.
Tako. Lepo delajte!
Dobro jutro. –Dobro jutro.
Pismo sem že napisal.
Oprostite, delati moram.
Kar izvolite.
Čestitam, g. Mercier.
Ste videli?
Zakaj bi iskali drugje, ko pa je vse že tu?
Izvolite, za vas.
Ker ste predelali svojo kolekcijo.
Le odprite.
Naposled boste lahko delali z resnično vrednimi kamni.
Hvala, res. Ampak ne morem si privoščiti.
Kdo je omenjal denar?
Ko jih bo zmanjkalo, nikar ne oklevajte.
Lahko jih še priskrbim.
Pri Janvieru sem bil.
Rabljen nakit sem vam prinesel.
Verjamete v Boga?
Ne.
Verjamem pa v nebesa.
Kaj pa v pekel?
Ne vem.
Za vsak primer je bolje delati dobro kot zlo.
Pa vi? Ste verni?
Ne.
Ampak za vsak primer je dobro imeti toro.
Ustrašil si me.
Zakaj me tako gledaš?
Kar tako.
Videti si dobro.
Saj tudi sem.
Potem pa dobro.
Vse je v redu.
Julij 1942
Res ste nadarjeni.
Vsak je za kaj nadarjen.
Samo potuhtati mora, za kaj.
Kaj ste pa vi hoteli postati, ko ste bili majhni?
Zdelo se vam bo neumno. –Ne, zakaj?
Od malega sem se hotela naučiti tipkati.
Vidite, neumno se vam zdi. –Sploh ne.
Zakaj pa prav tipkati?
Živela sem blizu tovarne.
Z okna sem občudovala tajnice.
Čedno oblečene, kadile so cigarete.
Zato sem kot majhna sanjala, da bom tipkala.
In zakaj se niste izučili?
Naneslo je drugače.
Pri 16-ih sem šla iz Bretanje in začela delati kot čistilka.
Spoznala sem Françoisa.
Morda še ni prepozno.
"Judovska trgovina"
Kje si bil?
Vse so pozaprli!
Ženske, otroke, vse.
So prišli sem? –Ne.
Kam so jih odpeljali?
Ne vem.
Odpri!
Odkleni!
Ne bom. Tako smo vsi varnejši.
To je nesmiselno! Odpri!
Zdaj ne smete ven.
Odpri! –Hudiča, nehajte vpiti!
Bodite razsodni, prav?
Vrnite se k delu.
Tako bo vaša žena še naprej prejemala denar.
Dober večer.
"Judom prepovedano"
Nehaj.
Rekla sem, da nehaj.
Nehaj.
François!
Dovolj!
François …
Nočem tega!
Ne, samo punci sta bili z mano.
Me boš imel kar pod ključem?
Ujetnik lastne kleti!
Ujetnik?
Ves dan imam stranke.
Zaklenil sem, če pride kdo dol.
Pa pojdite ven, če hočete. Ne bom vas oviral.
Samo zaščitil bi vas rad.
Hvala. –Ni za kaj.
Na svidenje. –Se vidiva.
Zakaj ne ješ?
Vsaj meso pojej.
Dobil sem naslov za pašteto.
Te ne zanima?
Je ne bi bila vesela?
Janvier ni imel ahatov.
Imam pa diamante in smaragde.
Za zapestnice bodo.
Stranka pride jutri. Danes naredi.
Kje si dobil ta nakit?
Pri Janvieru.
Ti, prasec!
Predelujem naj ukraden judovski nakit?
Jaz že nisem kradel.
Marš, ven! –Nisem kradel!
Ven!
Nisem bil jaz. –Izgini!
Njegova pisma si zažgal?
Prenevarno bi bilo.
Njegovi mislijo, da je mrtev.
Kje je pa denar?
Saj mu bova vrnila. Vse mu bova vrnila.
Ljubezen moja. Angel moj!
Vse to počnem zate, da bi te zaščitil. Naju.
Blanche!
Prenevarno je.
To počnem zate.
Zakaj me tako gledaš?
Ne glej me tako.
Razumi, kaj delam.
Nič nisem zagrešil. Nikar.
Nehaj me tako gledati!
Nehaj!
Prekleta glasba!
Nehaj, nehaj!
Oprosti mi.
"Ko bi te spet uzrl … "
Ne delate?
Ne. S tem sem opravil.
Ženi pišem.
Joseph.
Vaša pisma …
Čakajte, grem jaz.
Drznila sem si priti.
Sveta nebesa! Pa ni lagal, da ti je slabo.
Povej,
bosta kmalu zibala?
Tudi meni je bilo tako slabo.
Čestitam, lepotička!
Metuljasta broška je Mercierova mojstrovina.
Dober dan.
Izvolite, popravil sem sponko.
Ste najeli pomoč?
Vaša žena je legla.
Družina se bo povečala.
G. Mercier je vsestransko nadarjen človek.
Paziti boste morali.
Ta človek vas bo nekoč spodrinil.
Dami!
Čas je za slovo.
Kot sem rekel, g. Mercier.
Srečo imate.
Ampak sreča je kot vojna.
Ne traja večno.
Si videl?
Strah lahko zamenja stran.
Kaj si storil?
Prišel je gor. Prišel je, vsi so ga videli.
Moral sem ukrepati.
Zanosila si.
Sem ti rekel, da bo delovalo.
Zaupaj mi.
Da je ne bi ukradli Nemci.
Razumeš?
V sefu je potrdilo o izvoru slike.
Dokazati morava, da je najina.
Ogromno je vredna.
Zdaj bova potrebovala denar.
Verjemi mi.
Kaj pa on? –Kaj je z njim, jebenti?
Kaj?
Oplel je.
Stran mora. Mora.
V nasprotju z njim
jaz ne ogrožam družine. Varujem jo. Naju.
To počnem za naju.
Zaščitil naju bom.
Samo za to gre.
"Sinoči se je k nama vrnil prejšnji lastnik zlatarne,
Jud po imenu …
Z ženo nama je grozil, da sva ga morala skriti.
Strah naju je. Pomagajte … "
Joseph?
Joseph!
Ovadil vas bo s pismom.
Takoj morate proč!
Po pomoč grem.
Nikar.
Ne ogrožajte se. Ne tvegajte.
Sploh zdaj.
Vesel sem za vas.
Ste videli?
Niste me potrebovali.
Čakajte! Ta vrata se morajo nekako odpreti.
Kam pa tečete?
Imate dokumente?
Dokumente.
Prosim? –Osebni dokument?
Vam bom jaz pomagal.
Torej …
Joseph Haffmann.
To ni …
Kaj?
Ta dokument ni moj.
Sliko sem zamenjal, da bi …
Razložil vam bom. –Ni treba.
Vsi po Parizu nosimo "judovske" dokumente.
Nisem Jud.
Francoz sem.
Me je ovadil zastavljavec?
François Mercier sem.
Francoz, ne Jud. Zlatarno imam!
Blanche!
Krojaštvo ali lekarna vam pa nista všeč?
Zakaj nimate rumene zvezde?
Blanche!
Kam pa?
Kam me peljete?
Poslušajte me!
Poveljnik Jünger je moj prijatelj. Pokličite ga!
Povejte mu, za koga gre!
Prijatelja sva!
Poveljnik Jünger z uprave! François Mercier!
Moj prijatelj je! –Utihni že!
Dajte svojo sliko sem.
Pripravite svoje stvari. Kmalu bo policijska ura.
Pohitite!
Vzemite.
Tega ne morem vzeti. –Vaše je, iz vaše trgovine.
Po koncu vojne,
ko se boste vrnili v svojo zlatarno,
pa prosim vsem povejte, da vas je skril moj mož.
Hvala vam.
"Sinoči se je nekdanji lastnik moje zlatarne,
Jud Joseph Haffmann, vrnil z rezervnim ključem."
"Prijet 28. 9. 1942 – Jud."
Prevod MEDIATRANSLATIONS
TVRip - DrSi Priredil in uredil metalcamp
Tehnična obdelava DrSi Partis