EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
1568.
Ti år efter sit blodige felttog for at få kontrol over sin egen provins
har den stærke hærfører Oda Nobunaga indtaget store del af det centrale Japan,
inklusive landets hovedstad, Kyoto.
Drevet at tårnhøje ambitioner
er hans drøm at knuse de magtfulde klaner, som er imod ham,
og for første gang i mere end et århundrede
forene hele Japan under ét flag.
Men Nobunagas brutalitet har vakt udbredt vrede.
Landet over planlægger magtfulde fjender at skaffe ham af vejen.
Nobunaga var en mester på slagmarken.
Men i Kyoto begyndte han indse, hvilken magt han kunne få.
Det skabte vedvarende harme hos hans rivaler.
De vidste, at Nobunaga selv ville have magten.
Det betød, at Nobunagas styre
i det centrale Japan var omgivet af modstandere,
som godt nok var forskellige,
men fandt sammen i deres modvilje og bekymring over hans voksende kontrol.
Hvis Nobunaga ville konsolidere sin magt,
måtte han indlemme eller fjerne alle andre med indflydelse.
Og de store buddhistiske templer…
…og de populistiske sekter var to af de største trusler.
Må Buddha velsigne os…
De buddhistiske grupper var en stor hindring på Nobunagas vej.
Institutionerne var dybt integreret
i landets politiske struktur
og vant til at spille med deres politiske muskler.
Buddhismen har en lang historie i Japan,
og den kom til Japan, før der fandtes et Japan
i form af en centralt ledet stat.
Konceptet er, at de store templer udfører templer og ceremonier,
som beskytter Japan mod invasion, sygdom og nød.
Det er et guddommeligt forsvar mod enhver trussel.
De buddhistiske instutioner var ofte lige så svært bevæbnede som krigsherrer.
De ville kæmpe til døden.
Intet skræmte dem,
og de vidste, at en sejr i kamp ville sikre vejen til himlen.
Det var store institutioner med den militære styrke
til at forhindre Nobunagas totale herredømme over det centrale Japan.
De kaldte?
Befri mig fra de parasitter!
Mitsuhide!
Kom i gang!
Javel.
De store buddhistiske institutioner
var ikke den eneste eller den største trussel
fra, lad os kalde det den buddhistiske lejr.
Der opstod en ny, militant buddhistisk sekt ved navn Ikko-ikki.
Den bestod af spredte trossamfund.
Ikko-ikki appellerede til bønder og arbejdere,
for tilbød en simpel vej til frelse. Man skulle bare gentage sin tro på Buddha.
Det havde gennemslagskraft i et land plaget af fattigdom, sult og krig.
Ikko samlede folk fra alle samfundslag
til at forsvare deres bedesteder og buddhistiske menigheder.
Handelsmænd, landsbyboere, munke, alle kunne forenes af deres fælles tro
for at forsøge at fordrive daimyo.
I slutningen af 1500-tallet havde Ikko-ikki et landsdækkende netværk.
De byggede store, befæstede templer.
Og de rejste sig i næsten alle provinser.
De havde hære af munke og bønder.
De adlød en højere instans. De ville ikke underlægge sig
nogen af de store daimyo-ledere, heller ikke Oda Nobunaga.
Oda Nobunaga…
…torturerer vores folk.
Han udfører Djævlens gerninger.
Vi må ikke se disse buddhistiske munke som fredelige mænd,
der tilbragte livet i bøn.
De udgjorde en vældig militær fjende.
Hvis Nobunaga ikke kunne tøjle Ikko-ikki,
og han følte, at de truede hans autoritet
og lod oprør finde sted over hele landet
på strategiske steder, han ønskede magt over,
så måtte han knuse dem.
Da Nobunaga skred ind overfor Ikko-ikki
gik han efter total udryddelse,
og drab på enhver, som stod i vejen.
August 1570.
Nobunaga angriber for at knuse Ikko-ikki for altid.
Da han har knust flere af deres fæstninger,
beslutter han at slå til mod buddhismens livsnerve.
Tempelkomplekset Enryakuji.
Beslutningen kan bringe alt, han har arbejdet for, i fare.
Som buddhister må vi ikke tillade dette.
Vi vil ikke tillade hans fremfærd.
Enryakuji var det buddhistiske tempel med størst politisk indflydelse i Japan,
og i århundreder havde det politisk magt på højde med
nogle af de store høvdinge og havde stærke bånd til hoffet.
Selv om det strider imod Buddhas lære at tage et liv…
Og noget, som havde ophidset Nobunaga,
der i forvejen var indædt antibuddhist,
var, at munkene havde givet hans flygtende fjender et tilflugtssted.
Og ikke nok med det. Det lå så tæt på Kyoto,
at det havde udsigt over byen.
Det var en potentiel strategisk trussel mod Nobunagas overlevelse.
Så han traf sin karrieres mest afgørende beslutning.
Han ville angribe og tilintetgøre
Japans største kloster, Enryakuji.
I september 1571
samlede Nobunaga en hær så stor, som man ville forvente til et større slag
mod en mægtig fjende.
Nobunagas fremmarch mod Enryakuji fik store dele af civilbefolkningen
til at søge tilflugt på toppen
af Hiei-bjerget, hvor tempelkomplekset Enryakuji lå.
Nobunaga beordrede sine tropper til at rykke frem på geled
og dræbe enhver, de stødte på…
…og brænde alle bygninger.
I sengoku-periodens krige var alle parter brutale,
men Enryakuji overgik alt.
Ifølge kilderne var Nobunagas soldater som vilde dyr.
Alle Nobunagas mænd havde nået det centrale tempel.
Nobunagas soldater gav Enryakuji et ultimatum.
De kunne enten vise ham troskab
eller gøre modstand og dø.
De valgte det sidste.
Templet blev brændt ned, og Kyotos borgere kunne se østhimlen
oplyst af flammerne fra Japans mest berømte, buddhistiske kloster.
Nobunagas mænd jagtede alle, som havde undsluppet branden.
-Mor, klarer du dig? -Stik af!
-Mor! -Stik af!
Mor!
Det var et skånselsløst angreb, hvor hverken munke, kvinder eller børn…
…blev vist nogen nåde.
Nobunaga beordrede, at alle, hver kvinde, hvert barn,
skulle halshugges, hvilket hans egne soldater knap nok kunne holde ud at se på.
Det siges, at 20.000 mennesker døde
på grund af denne horrible voldshandling.
Den vakte endog afsky hos nogle af hans mest loyale generaler.
Akechi Mitsuhide, som var dybfølt buddhist,
begyndte fra da af tvivle stærkt på Nobunagas evner som leder.
Nobunaga er tydeligvis psykisk afvigende.
Ingen daimyo veg tilbage for vold, men Nobunaga nød det tilsyneladende.
Massakren var fuldstændig.
Det siges, at en flod af blod flød ned at bjergsiden.
Og det var selvsagt et budskab til andre buddhistiske sekter.
Det lod også de andre daimyo vide, at Nobunaga var helt uden grænser.
Denne mand, som for første gang
havde en reel chance for at forene i det mindste Japans centrale provinser,
ville gøre det på én måde. Med blodsudgydelser og sværdet.
Men ødelæggelsen af Enryakuji gav ham problemer sidenhen.
Blodsudgydelserne fortsætter, mens Nobunaga angriber flere af deres højborge
og slår utallige buddhister ihjel.
Handlingerne ophidser andre krigsherrer, daimyo,
og bringer Nobunaga på kollisionskurs
med hans hidtil største og stærkeste modstander.
Ikke kun de buddhistiske grupper
blev rystede over Nobunagas handling på Hiei-bjerget.
Mange daimyo var nu overbeviste om,
at Nobunaga var en grusom tyran, som skulle bringes til fald.
Men kun få af dem havde de nødvendige ressourcer til at gøre det.
En af dem havde,
og hans navn var Takeda Shingen.
Takeda Shingen var en daimyo i Kai-provinsen i det centrale Japan.
Han var kendt for at være en yderst barsk hærfører.
Han blev kendt som Tigeren fra Kai,
og han er faktisk en af de sidste, som er i stand til
at bremse Nobunagas fremmarch gennem Japan.
Han har et blandet ry.
Han er på den ene side utroligt brutal.
For nogle forbrydelser er straffen at blive kogt levende.
På den anden side er han buddhistisk munk.
En parole, som forbindes med ham, refererer til Buddhas udsagn
"under himlen er kun jeg værd at agte".
Shingen giver det sig eget præg. "Kun jeg er værd at frygte."
Andre daimyo vidste, at Takeda Shingen var en meget alvorlig trussel,
og at han var leder af en mægtig hær.
Sagen er altså,
at Shingen ved, at Nobunaga er en stor trussel og vice versa.
Efter ødelæggelsen af Enryakuji
besluttede Takeda Shingen, at han måtte gå i offensiven mod Nobunaga.
Han forsøgte først at fjerne
Nobunagas allierede, Tokugawa Ieyasu.
Ieyasu havde tjent Nobunaga siden slaget på Okehazama
og var nu en af hans mest betroede generaler.
Men Ieyasus len ligger øst for Nobunaga
og syd for Shingen, så han befinder sig imellem dem.
Og nu vil Shingen angribe Ieyasu først og derefter Nobunaga.
Det er første skridt i en invasion, som skal nå helt til Kyoto
for at fjerne Nobunaga fra Kyoto,
så Shingen kan blive den nye hersker i kejserstaden.
Det er en farlig situation for Ieyasu,
for han ved, han er i undertal og står overfor en mægtig general.
Men han har ét trumfkort, nemlig hans forhold til Oda Nobunaga.
Han kan kontakte sin stærke allierede og bede om hjælp.
Men Nobunaga fører på dette tidspunkt krig
mod de buddhistiske grupper.
De fleste styrker er i kamp.
Han sender 3000 middelmådige soldater til at hjælpe Ieyasu.
Det er en farlig satsning fra Nobunagas side.
Hvis Ieyasu falder, er Nobunagas egen provins, Owari,
sikkert det næste mål.
Men jeg tror, han var nødt til at satse. Han udkæmpede andre krige.
Takeda Shingen havde omkring 35.000 soldater.
Ieyasu havde omkring 8000 soldater.
Vi møder dem i åbent land.
Vi vil besejre Takedaerne. Ingen svaghed!
Alligevel vil han møde Shingen i åbent land.
Den vigtigste grund til det
er, at han er nødt til at vise styrke overfor sine egne vasaller.
For en samurai går troskab begge veje.
De er loyale overfor vindere, som kan beskytte dem.
Kan man ikke beskytte sit len,
mod en indtrængende hær, er man så værd at følge?
25. januar 1573.
Ieyasu ignorerer sine generalers råd om at undgå kamp.
Han rykker ud for at konfrontere Shingen.
Modstanderens hær er tre gange så stor, men alligevel angriber Ieyasu.
I løbet af få timer tilintetgør Shingens overlegne taktik og hær Ieyasus styrker.
Vanvittig af ærgrelse kæmper Ieyasu videre og må hales i sikkerhed af sine tro folk.
Det var et ydmygende nederlag for Ieyasu.
Han havde konfronteret en overlegen hær, ligesom Nobunaga ofte havde gjort,
og led et stort nederlag.
Nederlaget er meget demoraliserende for Ieyasu,
det er det også, da Takedaernes styrker året efter vender tilbage
og erobrer flere af hans fæstninger, og han føler sig magtesløs.
Han sender ikke engang styrker ud.
Takeda Shingen har sendt Ieyasu helt ud i tovene,
og han kunne have leveret dødsstødet.
Men i starten af det tiår,
midt under sin store succes, dør Shingen.
Den almindelige opfattelse er, at han døde af leverkræft.
En temmelig uglorværdig død for den driftige krigsherre.
Inden sin død bad han sine betroede tjenere om
at holde den hemmelig i tre år…
…så hans arvtager, Takeda Katsuyori, kunne konsolidere sin kontrol over Kai
og sine underordnede, før han iværksatte andre operationer.
Takeda Katsuyori var en erfaren general.
Han havde udvist mod i kamp.
Hans største problem var at få sin fars generalers støtte.
Det var Shingens gamle garde, som havde tjent ham hele livet.
Og han er oppe imod mindet om sin far.
Hans far var en enorm personlighed.
Ikke alle hans folk stoler på ham.
For Katsuyoris mor
havde Shingen taget med magt som konkubine.
Mange Takedaer tvivlede på Katsuyori.
De tænkte: "Han er bastard.
Han er født uden for ægteskabet, og han er måske ikke loyal."
Mens Katsuyori prøver at skabe sig et navn som klanleder…
…får han uventet et meget kærkomment brev.
Brevet er fra konen til en af hans største fjender, Tokugawa Ieyasu.
Det virker for godt til at være sandt.
Tsukiyama sendte i al hemmelighed breve
til Ieyasus ærkefjende, Takeda Katsuyori.
IEYASUS KONE
Tsukiyama og Tokugawa Ieyasu blev gift, da de var meget unge.
De var 14-15 år. Det var et arrangeret ægteskab, som skulle skabe fred.
Men da det var et arrangeret ægteskab,
var deres forhold aldrig godt.
De levede sammen i 13 år og fik en søn.
Tsukiyama var meget stolt, jaloux, havde et voldsomt temperament,
var galsindet og meget besværlig at omgås.
Ieyasu begyndte at tage konkubiner og endte med at have mange.
Ieyasu foretrak sine konkubiners selskab.
På den tid havde alle magtfulde mænd konkubiner,
men vi ved, at Tsukiyama var jaloux anlagt,
så hun var sandsynligvis jaloux over,
at han havde 19-20 konkubiner.
Hun følte, hun var blevet sjofelt behandlet.
I brevene skrev hun, at hun ville forråde Ieyasu og Oda Nobunaga,
og til gengæld…
…ville han så give hendes søn asyl og jord
og finde en mand til hende blandt sine generaler?
Katsuyori tænkte nok, at her var hans chance for at rydde Ieyasu af vejen.
Det ville styrke hans position som Takeda-familiens overhoved.
Og det ville også øge støtten til ham blandt folk i hans tjeneste.
Takeda Katsuyori svarede: "Det er i orden."
Og han navngav generalen, hun skulle giftes med.
Så frem for at vente de tre år, hans far havde dikteret,
besluttede Katsuyori at handle nu.
Og det førte til et af de mest ikoniske slag i sengoku-perioden.
I 1575 drager Katsuyori ud med sine styrker og følger stort set den rute,
hans far tog flere år tidligere.
Ieyasu står overfor endnu en invasion af sit territorium.
Tokugawa Ieyasu kender til truslen,
for budbringere har fortalt ham om størrelsen på Takedas styrke,
omkring 15.000 mand.
Og kan han ikke stoppe dem,
kan de udradere ham totalt.
Ieyasu betragter problemet som alvorligt.
Han sender hurtigt besked til Nobunaga.
Ieyasu har været en trofast allieret gennem hele deres forhold.
Han har udkæmpet slag ved Nobunagas side
og er kommet ham til undsætning.
Han skriver til Nobunaga:
"Jeg har gjort alt det for dig…
…hvis du ikke sender forstærkninger nu,
skifter jeg side.
Så vil Katsuyori og jeg invadere dit område,
jeg tager dine borge, og vi vil besejre dig.
Det er en skrap besked til Nobunaga.
Hvis Nobunaga tabte,
ville det nok være det alvorligste nederlag
for ham indtil da.
Det ville sætte en stopper for enhver udvidelse mod øst.
Nobunaga er afhængig af at blive set som frygtet og uovervindelig.
Hvis det rygtes, at han kan besejres,
kan det samle modstanderne af hans styre.
Ieyasu havde ret, og Nobunaga vidste det.
I et brev lover han støtte og en stor mængde guld,
samler sine styrker og drager ud for at møde Ieyasu.
Juni 1575.
Nobunaga og Ieyasu forener deres styrker
og marcherer ud for at konfrontere Katsuyori.
Nobunaga og Ieyasus styrker standser ved Shitaragahara-sletten,
få kilometer fra, hvor Katsuyori og hans hær har slået lejr.
Aftenen før slaget
iværksætter Nobunaga en dristig plan,
som han håber vil hjælpe ham med at slå den mægtigste hær, han har mødt.
En af de fascinerende ting ved Nobunaga er,
at han så at sige læser på lektien.
Han forbereder sig på, hvem han skal møde.
Militært er Takeda-klanen kendt for hurtigt at kunne omgruppere deres styrker.
Hvis man ikke passer på,
flytter de hurtigt rundt på deres styrker,
hvilket er farligt, hvis man er uforberedt på slagmarken.
I et forsøg på at tage brodden af angrebet bygger Nobunaga palisader,
som han håber vil bremse fjendens styrker.
Forhindringerne blev placeret, så de forstyrrede Takedaernes fremrykning.
Formålet var at lokke Takedaerne ind i dødszoner.
Når de var derinde, ville forhindringerne bremse deres fremfærd.
Og der ville Odas og Tokugawas skytter slå til.
Men en af musketternes store svagheder på den tid
er, at det tager lang tid at lade dem igen.
Ifølge overleveringerne
opfandt Nobunaga en god teknik til at råde bod på det,
nemlig salveild i tre skift.
Enheder med hagebøsser blev suppleret med to-tre bueskytter.
Mens geværskytterne ladede,
kunne bueskytterne udfylde tomrummet.
Da perioderne var forskudte, virkede det som rullende beskydning.
Og bag Nobunagas geværskytter
har han soldater udrustet med lanser, som vælter rytteren af hesten,
hvorefter han kan angribes med sværd eller spyd.
Odas tropper er her. Hvis vi angriber herfra, kan vi vinde.
Takedaernes typiske taktik
var at forsøge at bevæge sig rundt om fjenden,
omringe ham og så angribe fra alle sider.
Katsuyori var overbevist om, at han ville vinde, og det var hans støtter også.
De havde før stået overfor Tokugawaerne og havde vundet en stor sejr.
Aftenen før slaget
kunne man med rette hævde, at det kunne gå begge veje.
Et nederlag kunne have skadet Nobunagas omdømme i Japan.
Han har skabt mange fjender midt i 1570'erne.
Hvis han taber, kan det samle modstanderne af hans styre.
Morgendagens slag
blev et af de mest afgørende og skelsættende slag i Japans historie.
Om morgenen rykker Takedaerne frem
og går i angrebsstilling overfor Odas styrker.
Alt er stille, man hører kun hestene bevæge sig.
Katsuyori kan se Odas stillinger, men…
man han ved ikke med sikkerhed, hvad han står overfor.
Gør klar! Til angreb!
Som Takeda-soldat
ser man fjenden foran og angriber.
Skyd!
Man bliver beskudt af musketter.
Så kommer pilene.
Angrib!
Man bliver beordret fremad,
og man når de første forhindringer,
og der er barrikader, man skal manøvrere udenom.
Nu!
Geværilden tager til, pilene begynder at ramme deres mål.
Ens kammerater til venstre og højre bliver ramt.
Den eneste vej frem er at gå mellem forhindringerne
og møde fjenden i nærkamp.
Angrib!
Katsuyori sender hele tiden soldater frem.
Så længe han opretholder frontalangrebet,
har hans omringelsesmanøvre en chance for at lykkes.
Kugler og pile flyver over det hele.
Røg forhindrer udsynet og irriterer øjnene.
De bliver udsat for et stormløb fra siden
af Odas fodsoldater…
…med deres spyd og lanser.
Takedaerne bliver smadret.
Det underbygger, at Nobunagas plan var at lokke dem ind
og holde dem i dødszonen.
Katsuyori har ikke tænkt sig at give op.
Så han sender næste bølge.
Det sker tre, fire, fem gange, og det smadrer Takedaerne.
Det er en nedslagtning.
Fortsæt!
Som dagen går, står det Takedas folk mere og mere klart, at de ikke vil vinde.
Så mange af dem begynder at trække sig tilbage,
at retirere.
Og det er det farligste øjeblik i ethvert slag i menneskehedens historie,
for når den ene side begynder at stikke af fra den anden,
begynder myrderierne for alvor.
Katsuyori ønsker ikke at retirere.
Han vil kæmpe eller dø.
Men hans hær går i opløsning…
Angrib!
…så hans generaler trygler ham om at flygte,
indtil en af dem får ham op på hesten og presser ham nordpå.
Og det lykkes Katsuyori at vende hjem med en håndfuld soldater.
I løbet af slaget
mister 10.000 af Katsuyoris soldater livet på slagmarken.
Mange af Takeda-klanens ledere…
…generalerne, som havde tjent Shingen så længe,
lå døde tilbage sammen med deres soldater.
Slaget ved Nagashino kaldes ofte et vendepunkt i den globale historie
på grund af Nobunagas påståede taktik med skiftevis skydning.
Det virkelig imponerende er Nobunagas planlægning,
den effektive brug af forhindringer, som moderne hære trænes i,
og at det hele spillede sammen
med det formål at knuse hans fjende totalt.
Slaget ved Nagashino var en enorm succes for Nobunaga og Ieyasu,
fordi det var et hårdt slag
for en af de resterende tre store daimyo mod øst,
og den, som var tættest på Nobunagas territorium.
Katsuyori er så traumatiseret af begivenheden…
Du kan gå.
…at det er sidste gang,
han forlader sit territorium med store styrker.
Det tog et par år at besejre Takedaerne endeligt,
men man kunne se skriften på væggen.
De udgør ingen alvorlig trussel mod Nobunaga efter Nagashino.
Det var en bragende succes for Ieyasu,
men der går skår i glæden, da han hører, at hans kone, Tsukiyama,
har villet forråde ham.
Brevene blev opdaget.
Det siges, at Nobunaga havde spioner i Ieyasus husstand.
Det er højst sandsynligt.
Alle spionerede på alle, ven eller fjende.
Og Tsukiyamas kammerpige, siges det,
fandt brevene og gav dem til Oda Nobunaga.
Der var ikke mange beviser, og det var mest baseret på spekulationer,
men de kunne ikke sidde det overhørig.
Derfor beordrede Nobunaga Ieyasu til at finde en løsning.
Gå.
Tokagawa Ieyasu måtte af med Tsukiyama.
Slip mig!
Giv slip!
Ieyasu beslutter at forvise hende.
Men hvis hun er i live, kan hun finde på noget andet.
Ieyasu går et skridt videre.
Ieyasu mistænker, at hans søn vil forsøge det,
man forventer af en søn, som er loyal overfor sin mor, nemlig at hævne hende.
Så han beordrer sin søn i husarrest.
Ikke desto mindre pressede Nobunaga
Ieyasu til at tvinge sin søn til at begå selvmord.
På dette tidspunkt var Nobunaga en stærk krigsherre,
og Ieyasu måtte adlyde ham.
Og det var tvingende nødvendigt for Ieyasu at opretholde alliancen.
Så uanset, hvad han mente,
hvis Nobunaga beordrede ham til at henrette sin søn, måtte han gøre det.
Det var det mest forfærdelige, man kunne bede ham om,
og det påvirkede hans forhold til Nobunaga
resten af deres liv.
Sejren ved Nagashino gør Nobunaga til landet mægtigste krigsherre.
Han kontrollerer størstedelen af det centrale Japan.
Hans drøm om at forene hele landet under sin fane er tættere end nogensinde.
Men det har haft omkostninger.
Med voksende paranoia ser Nobunaga nu fjender overalt.
Tsukiyamas forræderi
øgede blot Nobunagas frygt for, at han var omgivet af fjender.
Det var en næsten paranoid idé om, at alle var ude på at rydde ham af vejen.
Sæt dig i Nobunagas sted, da det går op for ham.
Enhver, som pløjer en mark, enhver, som går ned ad gaden,
enhver af hans tjenestepiger laver måske gift til en drik.
Det vækker til eftertanke at indse, man ikke er i sikkerhed.
Nobunaga havde været udsat for flere drabsforsøg.
Den uheldige snigmorder kom fra provinsen Iga.
Og Iga-provinsen var en af de mindste provinser på den tid.
I 150 år havde folket ledet sig selv
og holdt alle ubudne gæste væk fra deres territorium.
Når de kæmpede,
samledes de i selvstyrende grupper, næsten som en guerillahær.
Således havde de angrebet Nobunagas kommunikationslinjer i årevis.
De var så gode til irregulær krigsførelse,
at det var grundlaget til legenderne om ninjaerne fra Iga.
De var til stort besvær for Oda Nobunaga.
De skulle skaffes af vejen, uanset hvordan.
Nobunaga kunne ikke tillade deres eksistens
af hensyn til sit omdømme og af hensyn til sin sikkerhed.
Og det burde have været en smal sag.
Men det blev en af de mest brutale og blodige kampagner
i Nobunagas karriere.
Tekster af: Henriette Saffron