Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX BEMUTATJA
Jövő hétvégén egy kiruccanás?
- Hová? - Nem tudom. Trouville?
Deauville külvárosa?
Vagy talán Honfleur. Aranyos hely.
- Ugye? - Igen.
Keresünk egy szép hotelt,
tengeri herkentyűt vacsorázunk a kikötőben.
- Elmentél? - Séta, masszázs...
Mi?
Mit „mi”?
- Nem értem. - Azt kérdeztem, elmentél-e.
Igen, nem hallottad?
- De, hallottam. - És?
Én nem mentem el.
Mindig beszélsz szex után.
Cseverészel.
Izgatott vagy.
Mi a bajod? Fel akarsz dühíteni?
Bocs, jól érzem magam. Ez van.
Igen, jól érzed magad.
Mint aki befejezett egy feladatot.
Vagy aki megcsinálta a házimunkát.
Inkább duzzogjak?
Őszintén, igen, inkább duzzogj!
Mintha egy komédiában lennék.
Komédiában?
- Bocs, de igen. - Igazán?
- Elegem van a sötétben szexelésből! - Te akarod mindig lekapcsolni a lámpát.
Igen, segít.
- Hogy másra gondolj? - Nem.
Igen? Ez kedves.
Korábban magunkra gondoltam.
Jean-Louis...
- Tizenhét éve vagyunk együtt. - Tudom.
Nem csak a szenvedély fontos. Az akarat, a kompromisszum és a türelem számít.
A te korodban ezt tudnod kéne.
Ha mindent el akarsz cseszni
a hülye nosztalgia miatt, akkor hajrá!
Olyan önző vagy!
Miért hazudsz? Miért színleled az orgazmust?
Ez hazugság?
- Bocs, de hazugság. - Megvédem magunkat. Téged.
Közben pedig remélem, hogy olyan lesz, mint régen.
Ne kérdezz olyat, amit magadtól sem kérdeznél! Rendben?
Hogyan lehetne jobb a szex?
Szeretsz?
Szeretsz még, Jean-Louis?
Ezt én is kérdezhetném.
Ne essünk így egymásnak. Nem helyes.
Ez nem Amerika.
Szóval te döntöd el, mikor beszéljünk őszintén és mikor ne.
A fenébe, nem könnyű veled!
Hogyne.
Fárasztó vagy. Amúgy sem beszélnénk meg.
Te meg mindig mindent tönkreteszel.
Felbosszantasz.
Le kellene foglalnunk a szállást.
Hosszú hétvége lesz. Tele lesznek.
Jean-Louis, játssz lágyabban, kérlek!
- Jó estét! - Jó estét!
- Siet? - Igen.
Gyorsan is mehet.
- Nem, köszönöm! Nem keresek partnert. - Mert már talált?
Nem, azért...
Hazafelé tartok. Kutyát sétáltatok.
Hol a kutya?
Biztos előrement,
mindig elfut, amint meglátja a hazafelé vezető utat.
Csak a gazdája nem.
Mennyije van?
Vicces, mindig érdekelt, vajon mennyit kérhetnek.
A szex 80, a cumi 50.
Cumi?
Szopás.
Értem.
Nem, én...
Nem is tudom.
Nem hiszem, hogy ez...
az én stílusom.
Nem látom magam...
Ráadásul ez az erdős rész...
Ha beárazzuk, az...
Várjon!
- Várjon! - Mi az?
Hajtű van a hajamban.
A francba!
A jegygyűrűje beragadt a hajtűmbe.
Próbálja meg levenni a gyűrűt.
- Nem megy. - Csúsztatva kellene.
Nem, majd én. Bocs!
- Ez az. - Remek.
- Tessék. - Köszönöm!
- Bocsánat! - Megesik.
- Igen? - Folytassuk!
Ne, inkább hagyjuk! Nincs gond.
- Nem akar elmenni? - De, jó lenne.
De nem gond.
Tartsa meg az 50 eurót!
Jól van.
- Nagyon köszönöm! - Még látjuk egymást.
Arra menjen!
- Honnan jöttünk? - Onnan.
- Erre? Oké. - Igen.
- Köszönöm! - Szívesen!
- Viszlát! - Viszlát!
Hol voltál?
Elmentem levegőzni.
Levegőzni?
Szerinted nem tudom?
Bűzlesz a cigitől, drágám.
Egy pillanat!
- Jó napot, uram! - Köszönöm, Virginie!
Levettük a videót YouTube-ról, de már késő volt.
Mindig megosztanak mindent. A WhatsAppon is fent van, vagy hol.
Az egész középiskola látta. Kapcsold ki a telefont!
Senkinek sem kellett volna látnia!
Nem ez a gond. Ha magadat nem, legalább a családodat tiszteld!
- Nem megyek többé szülőire. - Ne aggódjon, La Rochène úr!
Joguk van a személyes adatok tárolásának megszüntetéséhez.
Az én dolgom, hogy ezen jogukat jogilag érvényesítsem.
A csapatom gondoskodik róla, hogy eltűnjön a videó. Rendben?
Ne aggódjon! Marie...
Hogy is hívják...
a partnered a videón?
Théo de Challonge.
Théo... de... Challonge. Rendben.
Clément Boursier.
- Értem. - Hugo Pélisson.
Louis d'Esclapière.
Küldünk egy levelet a szülőknek,
hátha meg tudunk egyezni.
Közben megvizsgáljuk az összes platformot,
melyiken lehet még fent a vita tárgya.
A TripAdvisort is.
Tessék?
A lányom ott is fent van.
- Jó értékeléssel? - Az mindegy.
Bocsánat!
Trip...
A zsebpénzedből fizetjük majd az ügyvéd urat.
- Ne! - De!
Nem értem ezt a generációt. Mindig meg akarnak mutatni mindent.
Nincs saját világ, nincs magánélet.
Én nem így látom. Szerintem az a fiú, vagyis azok a fiúk
tiszteletlenek voltak, mert megosztották a videót.
Micsoda? Tiszteletlenek?
A lányom lefeküdt négy osztálytársával. Ez nem gond?
Csak egy gondolat. Lehet, hogy a lánya...
tudat alatt...
megpróbálta azzal bántani, ami a legjobban fájhat.
Ügyvéd kell, nem pszichiáter.
Mindkettő fontos lehet.
Talán az ügyvéd úrnak is szüksége lehet rá.
- Igaz. - Állj fel!
La Rochène úr!
Köszönöm!
Igen. Nem túl stílusos. Nem illik egy japán étterembe.
Egy kínai tulajdonú japán étterembe.
Ezt nem tudtam. Így érthető.
Miért? A kínaiak kevésbé stílusosak, mint a japánok?
Nem ezt mondtam.
- Az rasszista lenne. - Nincsenek rasszista gondolataid?
- Próbálkozom. - Én is. Küzdök.
Azt mondogatom magamnak, ha rasszista lennék, nem küzdenék.
Így is vannak rasszista gondolataid.
Fejben mindig vitatkozom.
Sosem értek egyet a rasszista gondolataimmal.
Közben két perce a baloldali burzsuj azt mondta,
a kínaiak nem stílusosak.
Nem ezt mondtam.
Szerintem közönséges, hogy meztelen férfi van a poharamban.
Ettől még nem vagyok az.
Az nem volt baj, mikor lecumizott egy travi.
Ez nem volt szép. Elmondok neked dolgokat, és te...
Nem tudtam, hogy travi.
Ez a travik lényege. Mondhatod, hogy nem tudtál róla.
- Azt hittem, transznemű. - Akkor így már rendben van.
Nem, nincs rendben.
Ideges vagyok, úgy érzem, nem tudok irányítani.
- Elvesztettem egy ügyfelet. - Talán kiégtél.
Nem tudom, hogy a depresszió gondolatától szorongok,
vagy azért, mert már az vagyok.
Csirke vagy tojás?
Melyik volt előbb?
A tojás...
vagy a csirke?
- Mikor Carole elhagyott... - Tavaszi tekercs?
Az az enyém.
Köszönöm!
Őrület! Mindig engem világít meg a lámpa.
- Na és? Nem egy nővel vagy itt. - Neked van hajad. Nem érted.
Nyilvános helyeken be kellene tiltaniuk.
Érezted már úgy, hogy az életed nem valódi?
Mintha kiléptem volna magamból,
figyelem magam kívülről, élem az életem, de...
nem valódi.
Vagyis, valódi, de hamis.
Ez az.
Mintha különbség lenne az igazság és a valóság között.
Az én életem valódi.
De hamis. Érted, hogy értem?
Mintha egy hazugságban élnél, de nem tudod, mi benne a hazugság.
Igen, pontosan.
Nem, nem értem.
Ez egy hatalmas hazugság. Nem tudok színlelni tovább.
Még a macskámmal sem.
A macskáddal?
A macskámmal.
Ez egy komédia. Gondolj bele!
Etetem és fogva tartom.
Nem szeret engem. Ez a Stockholm-szindróma.
Hozzám dörgölőzik? Ez szörnyű, nem aranyos!
Az a macska egy tragédia. Ő Natascha Kampusch.
Nem szeretetből teszik ezt.
Feromonokat hagynak, megjelölik a területüket.
Rosszabb. Hazudunk, történeteket találunk ki.
Natascha Kampusch nem dörgölőzött hozzá Wolfgang Přiklopilhoz.
Legalábbis nem önszántából.
Nagyon fura vagy.
Nem fura tudni Natascha Kampusch elrablójának nevét?
Oké.
Bocs, csak magamról beszélek! Hogy vagy? Milyen a munka?
A szokásos.
Törött medence, bélférgek, eutanázia.
Oké.
Nem akarok az irodában lenni, sem otthon, sehol.
Morbid, hogy sehol nem akarsz lenni. Talán meg akarsz halni.
Elnézést!
Szerintem nem jó a gép.
- Mi a baj? - A pulzusomat néztem.
- Semmit sem ír ki. - Talán az érzékelő.
- Már ha ver a szíve. - Igen.
Szeretem tudni, megdolgoztatom-e magam közben.
Már 45 perce futok. Nincs légszomjam.
Ha így hajtja magát, abba belehalhat.
Oké. Hadd próbáljam meg!
Bocsánat!
Nos, működik.
Igen. Tipikus.
Talán túlságosan izzadt a tenyerem.
Igen, működik is. Oké.
A mozgás jó, de meg kell tanulnunk lazítani.
Köszönöm!
Michel? Én vagyok az. Be tudnál jönni?
Nem vagyok jól.
Nem, ez sürgős. Most, kérlek!
Köszönöm! Szia!
- Sokáig tartott. - A kapcsoló még mindig rossz?
Gyere be!
- Azt mondtam, sürgős. - Ezért siettem.
Szóval?
- Mi a baj? - Nem tudom. Valami nem stimmel.
Kicsit tovább tart majd. Ez macskáknak van.
Kis mancsra.
Nos...
- Talán elromlott. - Hallgasd meg a szívem!
Hallgatlak.
Nem, komolyan!
Persze.
Szóval...
Mi történik velem?
Mi történik?
- Nem értem. Fázol? - Nem.
- Nincs meleged? - Pont jó meleg.
- Pont jó? - Igen, nem tudod, mit jelent?
- Hideg izzadság? - Nem, simán pont jó.
Jó, hívok egy orvost. Kösz, hogy eljöttél!
- Mit ettél? - Japán kaját veled.
Jó. Add ide a karod!
Szó szerint felfoghatatlan. Ülj le!
Figyelj...
Nem vagy a betegem, nem fogok hazudni.
Nem tudom, mi ez.
Hihetetlen. Nem ver a szíved.
Nem értem.
Mintha a szívizmod nem húzódna össze.
Az komoly dolog?
Nos, ha halott lennél,
nem lenne nagy ügy, de mivel életben vagy...
elég aggasztó.
Feküdj le!
Miért?
- Hogy újraélesszelek. - De élek.
Inkább eltöröm a bordád, minthogy meghalj.
De nem vagyok halott!
- Beszélek hozzád! - Már nem vagyok biztos semmiben.
Állatorvos vagyok, nem kardiológus.
- Bírlak, ezért vagyok itt. - Történt ehhez hasonló?
Igen, a kabóca hét évig él a föld alatt lárvaként, mielőtt előbújik.
Buta. Aztán csak négy hétig él.
Kit érdekel, Michel?
- Elmondtad Valérie-nek? - Nem, dehogy mondtam!
- Ő a nejed. - Pontosan.
Feszültség lenne közöttünk. Ha elmondom, ő irányít majd.
Kisajátítana. Nem.
- És... - Őrült.
Nem, nem őrült.
Nem, nem hagyhatom, hogy ezt mondd róla!
Dolgozik a személyiségén. Fejlődik.
Meditál.
Ez megmagyarázza a füstölőt. Mérgező.
Biokaját eszel, de füstölővel mérgezed magad?
Ismétlem, kit érdekel?
Mit csináljunk?
- Elviszlek a kórházba. - Oké.
Mit fognak csinálni velem?
Gőzöm sincs.
Defibrillátorral újraélesztenek.
Intubálnak, hogy tudj lélegezni.
Lélegzem.
Vagy mesterséges kómába helyeznek.
Miért?
- Hogy újraélesszenek. - Normális dolgot is tudsz mondani?
Ez nem normális! Halott vagy, mégis mozogsz.
- Ez szerinted normális? - Nem vagyok halott!
Látom, hogy nem vagy az! Tudom, de...
Ne kiabálj velem! Nem értem.
Mi folyik itt?
Miért kiabáltok?
Nem kiabálunk.
Azt kiabáltad: „Nem vagyok halott!”
Mert nem az.
Nem kiabálnám ezt, ha halott lennék. Ostobaság.
Általában ha a nevem a mondat végére kerül,
valami nem stimmel.
Elmentek?
- Nem megyünk el. - Valóban?
Vicceltek?
Miért van ez a nyakadon?
- Mit rejtegettek előlem? - Semmiség, Valérie.
Elkaptál valamit?
- El kell mondanunk neki. - Mit is?
Semmit! Nincs mit mondanunk. Hallod? Semmit!
Joga van tudni az igazságot!
- Mit csinál? - Őrült.
- Nem ezt mondtad. - Holtan látnál?
- Nincs meg a kulcsom. Nyisd ki az ajtót! - Magyarázz el mindent!
- Mennünk kell. - Add ide a kulcsod!
Kérlek, mondd el, mi történt!
Megállt a szíve.
- Mikor? - Most.
- Épp most. - Mi?
Nem ver a szíve. Mennünk kell.
- Nem dobog? - Most mondta.
- A pulzusod? - Nincs.
- Nem tudom megmutatni. - Mutasd!
Meglepődtél.
Tessék?
Hogy szívtelen vagy.
Nem akarok róla beszélni.
Félsz? Miért?
Két órát meditálsz, simogatod a zöldségeket, beszélsz a növényekhez,
okarinázol!
Végeztél?
Most az egyszer figyelj rám! Gondolkodj másképp!
Lehet, hogy máshol leled meg a válaszokat, nem a kis együgyű világodban.
Nekem nincs szükségem erre.
Kérlek! Használd ki a lehetőséget a dolgok rendezésére!
- Hallgass a szívedre! - Elnézést!
Szerintem van igazság abban, amit mondasz,
de én tudós vagyok.
Sietnünk kell a kórházba.
Nem, csak ki akarok jutni innen!
A sürgősségire mész, ahol nem kapsz majd választ?
- Gondolod, ők tudni fogják? - Ez egy rejtély.
Add vissza a kulcsom!
A kulcs benned van.
- Kérlek! - Az ajtóban hagytad a kulcsot.
- Elég a szimbólumokból! - Tényleg ott van.
Micsoda üzenet! Freudi elszólás! Ezt nem hagyhatod figyelmen kívül!
Beszélj! Mondd el, mi rejtőzik a szíved mélyén!
Napokat foglalkozol mások múltjával. Ideje, hogy a tiéddel törődj!
Igen?
Felhívom Margaux-t. Ő fogad minket.
Ne, csak őt ne! Ő őrült. A gurud.
Ő életvezetési tanácsadó, nem guru.
Jobban vagyok, mióta hozzá járok.
- Nem, inkább a kórház. - Hogy tele legyél csövekkel?
Ez nem a motorról szól, drágám. Michel!
Oké, szóval...
mivel úgyis halott vagy, orvosi szempontból nincs vesztenivalód.
A legrosszabb esetben újra dobogni fog a szíved.
Felhívom Margaux-t.
Persze.
- Jó, hogy elhoztad, Valérie. - Köszönöm, hogy azonnal fogadtál minket!
Jól ismerem magát.
- Nem ismer. - Jean-Louis!
Hagyd, Valérie! Már nem zavarnak a kételkedők.
A férfiak kételkednek. Utálják a zűrt. Az egyszerű dolgokat szeretik.
De egyszerű dolgok nem léteznek.
A karját!
- A karját! - A karod!
Egyet sem dobban. Ez rendkívüli.
Rendkívüli.
A szíve dobog, Jean-Louis.
- Nem, pont ez a gond. - Nem a fizikai szíve.
Két szívünk van. Egy fizikai és egy kozmikus.
- Látod? - Valérie!
Bocsánat!
A kozmikus szíve ver,
de nem kapcsolódik a fizikaihoz.
Egyszerűen fogalmazva. Többé már nem.
Nem közvetíti a létfontosságú erőt a karmájából,
ezért a fizikai szíve nem ver a mellkasában.
A kozmikus szíve...
a Karunga foglya.
Az mi?
A Karungát a zsidó-keresztény purgatóriumhoz hasonlíthatjuk.
Leegyszerűsítve.
Két világ között van, két kijárat előtt áll.
Ki kell választania a bejáratot.
Ami hová vezet? Természetesen a fizikai szívéhez.
Hogyne. Persze.
A Karunga nem vicc, Bordier úr.
Ez a hatalom, amely mindenek felett áll, felettem is.
A Karunga meggyógyít és felszabadít,
de meg is ölhet.
Az a célom, hogy megmentsem magát.
- Jól van, csináljuk! - Segítenie kell nekem.
Akar segíteni?
- Igen! - Valérie!
Bocsánat!
- Akar segíteni nekem? - Jól van. Csináljuk!
Kövessen!
Jöjjön!
- Mire vársz még? Menj! - Jöjjön!
Hihetetlen!
Jöjjön!
Üljön le!
A körbe?
Igen.
Hívhatja körnek, ha akarja.
- Szép lakásuk van. - Köszönjük!
- Valérie! - Bocsánat!
Gyönyörű zongora. Tud zongorázni. Fauré.
Imádom.
Kár, hogy nem lehetett profi zenész!
Valentine!
Milyen Valentine?
Az első barátnője megbántotta.
Összetörte a szívem.
Hat hónapig sírtam. Hét hétig jártam mélyalvás-terápiára.
Igen.
Se a családjáról, se az anyjáról nem látok fotókat.
- Meghalt? - Nem.
Elnézést! Nem nagyon látogatja.
Keményen bánt magával, amikor a nővére meglopta őt.
Magát okolta.
Megütötte magát a joghurtkészítő tartozékával.
A '70-es években ez gyakori volt...
A joghurtkészítő?
Nem, a gyerekverés.
Ekkor élt át először igazságtalanságot.
De...
Nagyon szenvedett.
Nem volt olyan nagy ügy.
Ne nyomja el az ősi fájdalmat, oké?
Van problémája a nőkkel?
Homoszexuális értelemben?
Nem.
Nőgyűlölő értelemben.
Nincs.
- Szerintem van. - Valérie!
Bocsánat, de igen!
Igen?
- Nem. - Nem?
Nem hinném.
Jöjjön!
- Jól vagy? - Igen.
Meg fogom menteni.
Honnan tudja ezeket a dolgokat? Elmondtad neki?
Én? Sosem mondtad el.
- Köszönöm, hogy bízol bennem! - Valérie!
Bocsánat!
Gondja van az anyjával.
Tényleg? Sosem látom.
Nos, igen. Miért?
Miért? Nem tudom. Nem látogatjuk egymást.
Ha mégis, bonyolult. Ezért inkább nem találkozunk.
Az élet nem egy videó, amit kitörölhet és kidobhat.
A munkádra érti.
Valérie, elég! A fenébe is!
Találkoznia kell az anyjával!
Tényleg? Miért?
Hozza el őt hozzám!
Látni akarja az anyámat?
Az anyja a forrás.
Az anyám a forrás? Ez mit jelent?
A hely, ahonnan maga... a világra jött.
Nos...
- Én nem... Igen. Ő... - Igen...
Úgy jöttem világra, mint mások. A vagináján át.
Látnom kell.
- A vagináját? - Igen.
Ez lehetetlen. Nem kérhetek tőle ilyet.
- Miért? - Miért? Nyolcvankét éves.
Nem kérhetem, hogy mutassa meg...
- A nemi szervét. - Igen.
- Elég egy fotó. - Maga szerint van fotóm a vaginájáról?
Le kell fotóznia.
Ezt nem kérheti tőlem!
Nem kérhetem, hogy engedje, hogy lefotózzam a micsodáját.
Magának annyi. Viszlát!
- Várj! - Ne hagyjon így itt!
Ha nem mutatjuk meg a Karungának a forrást, vége.
A Karunga nem tudja egyedül megoldani?
A Karunga rajtam keresztül működik. Én vagyok a szeme.
Mégis hogy tervezi az egészet?
Négy éve nem láttam őt. „Anya, kell egy kép a puncidról!”
- Nem digitális. - Tessék?
Kézzelfogható fotó kell.
Ezt nem kérheti tőlem!
Három napja van. Három nap múlva meghal.
Mutassa meg a forrást, Jean-Louis!
Jól vagy?
- Rémálmom volt. - Nem úgy néz ki.
Úgy tűnik, működik.
És a szíved?
Még semmi.
ELSŐ NAP
Honnan tudott Valentine-ről?
Mágikus ereje van? Nehogy már bevedd ezt a szart!
Olyanokat mondott, amikről senki sem tud.
Őrültség. Észszerűtlen vagy.
A szívem 18 órája leállt. Ez észszerű?
Elmagyaráznád észszerűen?
- Ennek semmi értelme. - Hát persze!
Semminek sincs értelme. Máshol kell választ találnom. Értelem!
Kit érdekel az értelem?
Hogy fogja elindítani a szíved?
- Azt akarja... - Mit?
Látni akarja anyám...
- Nem értettem jól. - Látni akarja anyám vagináját.
Mi van? Látni akarja anyád vagináját?
- Anyád vagináját? - Vagy egy fotót róla.
Egy fotót anyád vaginájáról?
- Megteszed? - Persze.
Őrült vagy!
Szegény anyád! Ezt nem kérheted tőle!
Én is tudom, hogy nem.
- Akkor megkönnyebbültem. - Arra gondoltam...
Igen?
- Mire? - Rád.
Hogy érted?
Te megtehetnéd.
- Tényleg megőrültél! - Orvos vagy.
- Állatokat gyógyítok, nem embereket. - Pontosan. Én nem kérhetem erre anyámat.
Megőrjítesz! Ugyan már, Jean-Louis!
- Nem teszem meg. - Gyerekkorunk óta ismeritek egymást.
- Nem is láttam, mióta... - Na és?
Tedd meg értem! Ments meg! Kérlek!
Tudod, mit kérsz tőlem? Nem hinném.
Carole lelépett, ki támogatott?
Ki adott pénzt, hogy vegyél egy lovat? Ki cipel téged évek óta?
- Te. - Te mit tettél értem?
A barátod vagyok.
Aki még anyámat se fotózza le.
- Na? - Nem teszi meg.
Gyere csak ide!
A barátod haldoklik. Nem mented meg az életét?
Ez nevetséges!
- Freudi jósnő! - Ő nem jósnő!
Ha nem mented meg őt, megöllek!
Megöllek! Kivéreztetlek! Elvágom a torkod, levágom a farkad!
Kitépem a légcsövedet!
- Viccel, ugye? - Nem.
Mit kell tennem?
Vigyek gyümölcszselét, és kérjem meg, hogy vetkőzzön?
Ne légy közönséges! Ma látogatjuk meg.
- Hol? - Otthon. Két óra múlva.
Nézd! Egyszerű.
Nem kell tenned semmit.
Csak nyomd meg ezt a gombot!
Nézd már!
Tessék. Kapcsold be a vakut!
- Biztos kelleni fog. - Megőrültetek!
Nem használok Polaroidot.
- A digitális kép nem jó. - Nem érted...
Gyerünk!
Ti megőrültetek!
- Igen? - Szia, anyu, mi vagyunk!
Nem vagy egyedül.
Valérie-vel jöttem.
- Értem. - Micsoda fogadtatás!
- Kinyitom az ajtót. - Oké, köszi!
Szia, anyu!
- Szia! - Hogy vagy?
Gyere csak be!
Szia, Brigitte!
Szia, Valérie!
Nekem hoztad?
Jean-Louis vette neked.
- Nem kellett volna! - De!
- Mindenhol leves illata terjeng. Szomorú. - Elég!
Üljetek le!
Olyan hirtelen jöttetek, nem készültem semmivel.
Szóval?
Miért jöttetek?
Négy éve nem hívtál.
Ne már, anyu! Hívtalak.
- Mikor? - Sokszor.
Sosem vagy itthon.
Hagyhattál volna üzenetet hangpostán.
Foglalt, ha itthon vagy.
- Igen? - Igen. Mindig az.
Hogy érnek el a barátaid?
Mégis, négy évig nem beszéltünk.
Mikor legutóbb találkoztunk...
Nem emlékszem.
Igaz, hogy Valérie idősebb nálad,
de csak egy anyád van.
Anyu, az a lényeg, hogy most látjuk egymást.
- Igen. - Itt vagyunk.
- Igen. - Tessék.
Szóval?
Mit tehetek érted, drágám?
- Nem várok senkit. - Meglepetés. Kinyitom.
Halló? Igen. Nyitom az ajtót. Harmadik emelet.
Csak öt év.
- Tessék? - A fiad és köztem. Öt év a korkülönbség.
Tudom. Miért mondod ezt?
Azért, amit most mondtál.
Nem értem.
Mindegy.
- Tessék? - Nem számít.
Ez érdekes lesz, anya.
- Igen? - Igen.
Gyere csak!
Odanézzenek!
Jó napot!
Emlékszel Michelre?
- Nem. - Michel Verdoux.
Egy középiskolába jártunk. Most állatorvos.
Michel Verdoux.
Igen, emlékszem.
Michel látni akart téged.
Így van.
Nagyon is.
Ez olyan megható, nem igaz?
- Ugye, Brigitte? - Igen.
Igen, az.
Igen.
Miért akartál látni?
Mert Michel születésnapja van.
- Igen? - Ma lett 42 éves.
Boldog születésnapot!
Köszönöm!
Amikor megkérdeztem, mit szeretne,
tudod, mit mondott?
Nem tudom.
Azt mondta: „Szeretném látni anyukádat.”
- Tényleg? - Igen, így van.
- Ezt kértem. - Igen.
Miért akart látni?
Mert kedvelem.
Köszönöm!
- Nagyon kedves emlékeim vannak magáról. - Az jó.
Kimegyek a mosdóba.
- Jean-Louis, én... - Megmutatom, hol van.
Ne álldogáljon ott!
Köszönöm!
És maga?
Jól van?
Igen jól, köszönöm!
Készített harapnivalót.
Nem igazán.
Ez csak taramo.
Tarama.
Nem, Görögországban taramót mondanak.
Nem hiszem.
De igen.
Oké.
Nem fáj semmije?
Nem.
Kicsit fáj a hátam, mikor reggel felkelek.
Értem.
Fáj a háta.
- Reggelente egy kicsit. - Vegye ezt komolyan!
Nem gond. Felkelek, aztán elmúlik.
Tudta, hogy a legtöbb hátfájdalomnak nőgyógyászati oka van?
Valóban?
- Igen. - De maga...
- Orvos? - Nőgyógyász.
Jean-Louis állatorvost mondott.
Állatorvos vagyok és nőgyógyász.
Úgy érti,
állatok nőgyógyásza?
Így van.
- Ilyen létezik? - Persze.
- Megvizsgálom. - Tessék?
- Megvizsgálom. - Köszönöm, nem kell!
- Pedig kellene. - Nincs kedvem hozzá.
Nekem sincs. De muszáj.
- Gyerünk! Mutasson meg mindent! - Mit mutassak?
Megvizsgálom. Vetkőzzön le!
- Itt, maga előtt? - Ez a munkám.
De szégyenlős vagyok.
Ne legyen! Állatorvos vagyok.
Ez kedves, de szégyenlős vagyok, ha hozzám érnek.
Mintát veszek, nem érek magához.
Egy gyors mintavétel. Két perc az egész.
Kérem, ne erőltesse!
Kérem, vetkőzzön!
- Hagyja abba! Nem akarom! - Vetkőzzön!
Nem, de.... Jean-Louis!
Jean-Louis!
Elment az esze? Eresszen el, őrült!
Segítség!
Jól vagy, anya?
Ez az ember őrült.
- Mi történt? - A barátod őrült. Megtámadott.
Tényleg? Sajnálom!
Mintát akar venni, mert állatorvos?
Régen vehettek már tőled mintát.
- Nem ez a gond. - Nem fáj a hátad?
Hagyd abba! Megbolondultál?
Nem nagy ügy. Ő csak jót akart.
Megtámadott!
Miért hoztad ide?
Hadd szedjem össze magam! Utána ebédelhetünk.
- Nem, végeztünk. - Igen.
Ne fáradj, anya!
Semmi gond. Pihenj inkább!
Örülök, hogy újra láttalak!
Sajnálom, Jean-Louis!
Nem, mi sajnáljuk.
Semmi baj, ne aggódj! Találunk más megoldást.
Ezt hogy érted?
Ne aggódj, anyu! Pihenj csak!
Vigyázz magadra!
Szundítok egyet. Ez felzaklatott.
- Hát persze! - Persze.
- Oké. Pihenj! Sajnálom! - Sziasztok!
- Szia, Brigitte! - Szia, Jean-Louis!
Vigyázz magadra!
- Bűntudatom van. - Tényleg? Miért?
Gőzöm sincs.
Micsoda barom!
- Na? - Még kérded? Kiakadt.
- Igen? - Hát persze.
- Ő kiesett. - Sajnálom!
- Nem nagy ügy. - De, ez nagy ügy.
- Azt mondtam, nem az. - De igen. Nézd!
A legjobb barátom élete a tét.
Most mit fogsz tenni?
Hazamegyek. Megtettem, amit tudtam.
Semmi gond. Megoldjuk.
- És a kórház? - Azt már elvetettük, Michel.
- Hívok egy kocsit. - Rosszul csináltuk.
Nem kellett volna vitatkoznom a taramáról.
- Gondolod? - Utána elhallgatott.
Karine jön érted. Fekete Lexus, - DT930 - DY a rendszáma, 27 perc múlva.
Huszonhét perc?
Hibrid személyautók. Ritkák.
- Nem gond. Várok. Köszi! - Oké. Szia!
- Oké. - Igen.
Majd beszélünk. Szia!
- Sziasztok! - Szia!
Újabb rémálom?
Anyu.
MÁSODIK NAP
Mit csinálsz?
Tényleg azt hiszed, Margaux idióta?
- Mindent lát. - Nézd!
Ez vagy az?
Nem tudom, mit mondjak. Mindkettő jó.
Talán ez. Közelíts rá!
- Én ezt mondtam volna. - Nem.
Ez lesz az.
Ő idősebbnek tűnik.
De ő jobban hasonlít anyádra. Nem?
- Talán. - Igen, jobban hasonlít!
- Igen? - Ezek a színek jobban állnak neki.
- Igen. - Igen. Ugye?
Ez jobban illik hozzá.
- Egyetértek. - Oké, ez lesz.
Nem fogad el digitális képet.
- És ha a tiédről készül Polaroid? - Feltűnik neki a különbség.
- Gondolod? - Tényleg? Kösz szépen!
Oké. Legyen az. Jó lesz.
Nem kellene átverned Margaux-t.
De nincs meg a kép róla. Mit tegyek?
Megtennéd, kérlek?
- Jó napot! - Jó napot!
Elnézést, a gép nem fotópapírra nyomtat?
Nem, de megcsinálom magának.
- Pendrive-on van. - Hány példány?
Egy darab. Annyi elég lesz.
- Jó napot! - Jó napot!
Van pár fájl a pendrive-on. Melyik az?
„Bordier ügyfelei", „Könyvelés", „Puncica”?
„Puncica.”
- Tessék? - „Puncica.”
Elveszett a macskája? Kitenné a képét?
- Igen, erről van szó. - Szegény!
- Biztos, hogy csak egyet? - Igen.
Megcsinálom ingyen.
Köszönöm, nagyon kedves!
Szívesen!
Huszonnyolc euró.
Igen, persze.
- Nem tudok visszaadni 50-ből. - Nem baj.
- Köszönöm! Viszlát, hölgyem! - Asszonyom!
Az anyja német?
Tessék?
Az anyja német?
- A személyisége? - Nem.
A nemzetisége.
Igen, Düsseldorfban született.
Nem. A születési helye...
Fechenheim.
Igen. Düsseldorf közelében van.
Nem. Kétszáz kilométerre onnan.
Én ezt közelnek hívom.
Van autópálya. A németek gyorsan vezetnek.
Későn szülte magát.
Igen.
Hány éves is maga?
- Tessék? - Hány éves maga?
- Igen. - Hány éves?
Miért kérdezi?
- Nem tudja, hány éves? - De igen.
Negyvenkét éves.
Tehát mikor megszületett, az anyja...
hatvanegy éves volt.
Nos, igen. Miért?
Ez a vagina egy 103 éves nőé.
- Ő német. - Hagyd abba, Jean-Louis!
- Köszönöm, Valérie! - Szívesen!
Az élete egy piton hasában van.
Hogyan hányhatná ki a piton?
Azt kértem, engedje be az életébe az igazságot, de maga ehelyett...
Nos, hazudozik.
Mivel mindent tud, mondja el az igazat!
Az igazságot keresni kell.
- Igaz. - Hogy jön a képbe anyám?
Nem tudom megtenni!
Nem akar levetkőzni. Nem téphetem le róla a bugyiját!
Amit igazán szeretnénk, arra találunk megoldást.
Amit nem, arra csak kifogást keresünk.
Jogos.
- Hazudni könnyű. - Igaz.
- Könnyű? - Igen.
Maga szerint tényleg könnyű?
Keresett már öreg puncis képeket a neten? Hányinger! Nem volt könnyű!
Hányinger? Gondja van a női nemi szervvel?
- Miért? - Ne célozgasson!
Az öreg dákóktól is hányingerem lett volna.
Bordier úr...
Maga nem hisz a Karungában.
Leszarom a Karungát!
Nem létezik! Ez baromság!
Mit keresek itt? Bassza meg!
Jean-Louis!
Mit tettem, hogy ezt érdemeltem? Picsába!
Azt sem tudom, hogy élek-e vagy sem! A pokolban vagyok? Ez az?
Nyugodj meg, drágám!
Nyugalom!
Érintse meg a szívét!
Dobog.
- Dobog! - Margaux, köszönjük!
Köszönjük!
- Margaux, köszönjük! - Csak ízelítő.
Egyelőre mást nem tehetek.
- Ne! - Ne! Nem hagyhat engem így!
Nem hozza el azt, amire a Karungának szüksége van.
Többet nem tehetek.
- Elhozzuk! Megkérem anyámat! - Elhozzuk!
Jól van. Nagyszerű.
Jean-Louis!
Ne nézzen hülyének!
Remek nő, ugye?
Fantasztikus!
Hallgatom kérését.
Telefon.
Névjegyzék vagy tárcsázás?
Névjegyzék.
Egy nevet kérek.
Anyu.
Ez a név nem szerepel a listán.
Egy nevet kérek.
Anyu.
- Ez a név nem szerepel... - „Anya", nem „anyu".
- Ugyanaz. - Egy nevet kérek.
Anyu.
- Ez a név nem szerepel a listán. - Anya.
Anya hívása.
Üdvözlöm! Brigitte Bordier hangpostafiókját hívta.
Most nem vagyok elérhető.
Kérem, hagyjon üzenetet, illetve mondja be a nevét,
a telefonszámát, és hogy miért hívott,
ha hazaértem, vissza fogom hívni.
Kérem, a sípszó után hagyjon üzenetet,
valamint ne felejtse el megadni a telefonszámát,
és elmondani, miért hívott!
Köszönöm! Nemsokára visszahívom.
Viszonthallásra!
Anyu, én vagyok az. Jean-Louis.
- Halló? Ki az? - Jean-Louis.
- Ki az? - Jean-Louis, a fiad.
Igen, tudom.
- Épp üzenetet hagytam. - Még nem hallgattam meg.
Semmi gond.
Bocs a tegnapiért!
Michel viselkedéséért.
Nem számítottam rá, hogy ilyen lesz a találkozónk.
Pontosan. Olyan ritkán találkozunk. Lépjünk túl ezen!
Gyere el ebédre holnap!
Holnap nem jó. Fogorvoshoz kell mennem.
Cserélik a koronám.
Fenébe! Kérj másik időpontot!
Nem, nem tudok.
A holnap nem jó nekem, de a vasárnap már jó lenne.
Az már túl késő.
Beszélnem kell veled valami fontos dologról.
- Fontos dologról? - Igen.
- Aggódom. - Nem kell.
Nem telefontéma. Meg kell kérjelek téged valamire.
Gyere el ebédre holnap! Egy órára.
Rendben. Akkor holnap. De az egy óra kicsit késő az ebédhez.
Akkor dél.
Fél egy.
- Jó. Gyere fél egyre! - Jól van.
Holnap találkozunk, anya.
- Rendben. - Vigyázz magadra!
- Jó. Szia! - Szia!
HARMADIK NAP
Halló? Igen, anyu.
Nyitom az ajtót.
- Jó, hogy eljött. - Igen.
Nem semmi.
Igen?
Igen, kinyitottam.
Nem, nincs sípolás. Kinyílik.
Megint megnyomom.
- Jó lesz! - Ahogy mondod.
- Mi a baj? - Igen?
Bocs, második emelet!
Hihetetlen!
Igen, anyu?
Bocs! Nem nyomtam meg.
- Olyan idegesítő! - Már 82 éves.
Igen, ez az idegesítő.
- Szia, Brigitte! - Szia, anyu!
- Örülök, hogy látlak! - Tessék?
Mondom, örülök, hogy látlak!
Igen, én is.
- Gyere be! - Tessék.
Ezt én kapom?
Kedves tőled.
Köszönöm, Brigitte! Sokat jelent.
Kicsit kisebb, mint a tiéd.
Ez nem verseny.
- Oké. Segítek lepakolni. - Miért is ne?
Mivel jöttél?
Az 52-es busz megáll itt.
Az jó.
Esik az eső?
Nem. Csak a hajam miatt húztam fel.
Most jövök a fodrásztól.
Kár, hogy nem esik!
Mint az indiai éttermekben, ahol műanyag borítással védik a székeket.
- Átmegyünk a nappaliba? - Igen.
Ne, csak őt ne!
Bocsánatot szeretnék kérni.
Nem akartam megtámadni.
Sajnálom a történteket.
- Nézze... - Oké, ezt megbeszéltük.
Ezzel megvolnánk. Üljünk le! Gyertek!
Gyakorlatilag kiégtem.
Nyomás alatt vagyok a klinikán, nem tudok kikapcsolni.
Ne beszéljünk róla!
Ülj le, anya!
Mind túl sokat dolgozunk.
Kértek egy italt?
- Igen, én kérek. - Sangria jöhet?
- Oké. - Oké.
- Melléd ülök, anya. - Jól van.
Gyere ide, drágám!
Mit terveztek a nemzeti ünnepre?
Semmit.
- Nem? - Nem.
Megnézitek a felvonulást?
Igen, valószínűleg.
A tengerentúli területeket idén kiemelik.
Hallottam, igen.
Jó, hogy a tengerentúli területek is felvonulnak.
Igen.
Ez az első alkalom, hogy egy guyanai ezred is felvonul. Nem?
Igen, valószínűleg.
Francia Guyana gyönyörű.
- Ugye, Michel? - Igen, imádom.
Rengeteg erdő, rengeteg...
Francia Guyanában vannak tankok?
Tessék?
Vannak tankok Francia Guyanában? Annyi erdővel?
Gőzöm sincs.
Nos, ha van hadsereg, vannak tankok is.
Igen, valószínűleg.
- Lehet. - Persze.
Egy tank nélküli sereg olyan, mint egy gépfegyver nélküli sereg.
- De... - Igazad van. Igen.
Ez logikus.
Igaza van. Nem magától a hadseregtől fél az ember, hanem a fegyvertől.
Mert, szerintem...
nem félnél egy guyanai férfitól, ha az utcán találkoznál vele.
De ha találkozol egy guyanai férfival, aki egy tankban ül...
- Nos, igen. - Sajnálom, de az...
- Persze. - Az más.
- Az elrettentő. Igen. - Igen, az.
Emlékszel a Tienanmen teres képre?
Az a szörnyű kép a tank előtt álló emberről? Mi történt vele?
A titkosszolgálat tartóztatta le, ugye?
- Megtalálták valaha? - Tessék!
Mi...
Sangria. Spanyol.
Igen, de miért...
Mit miért?
Miért vagytok meztelenek?
Ma van a szomszédok napja.
Micsoda? Ünnepelnek a szomszédban?
Nem, anya, minden szomszédnál.
- Minden évben. - Egész Franciaországban.
Senki nem veszi le a ruháját.
Dehogynem!
- Ahol én lakom, nem. - Te a 15. kerületben laksz.
Ez egy liberális kerület.
Újrahasznosítunk, biokaját eszünk. Különleges alkalmakra levetkőzünk.
A szomszédok úton vannak. Így nem találkozhat velük.
- Szomszédok? - Naná!
- Meztelenül? - Persze. Szomszédok napja van.
- Tessék! Brigitte! - Köszönöm!
- Drágám! - Köszönöm, édesem!
Igyunk a szomszédokra!
A szomszédokra!
A szomszédokra.
- Megyek. - Miért?
Nem fogok levetkőzni.
Vegye le a ruháját! Akkor nem lesz melege.
Nincs melegem.
Oké, betelt a pohár!
- Hol van a kabátom? - Ne már, anyu!
Várj, Brigitte!
Nem teheted! Most nem mehetsz el!
Igyál még!
Most azonnal megyek. Érthető?
Bocsánat, véletlen volt!
De...
Kérem a ruhád! Beáztatom.
Egy szivacs kell és meleg víz.
Ne húzd az időt, ha ki akarod szedni a foltot!
Majd én. Csak víz kell és szivacs.
Nem, be kell áztatnod.
- Mondtam, hogy majd én! - Figyelj!
Hibáztam. Rosszul érzem magam. Szeretném helyrehozni.
Add ide a ruhád! Beáztatom.
Engedj már el, az istenért!
Meghívtalak az otthonomba.
Mindent megteszek, hogy boldog légy, és hogy időt tölthess a fiaddal.
Szedd össze magad!
Engedj el!
Azt mondtam, engedj el!
A fenébe is!
Mi ez a viselkedés? Kinek képzeled magad?
Mi ütött belé?
Semmi. Segíteni szeretne. Bízz benne! Add neki a ruhád!
Elég ebből a szarságból!
Add oda neki! Kiszedi a foltot.
Gyerünk! Jó lesz!
Mit csinálsz, anyu?
Majd én kiszedem belőle!
- Ezt nem hiszem el! - Elmegyek.
- Mit csinálsz? - Kiszálltam.
Ne! Akkor végem.
- Én szeretek élni. - Ne hagyd cserben!
Nem fog sikerülni!
- De igen! - De igen!
Én nem tudom lefényképezni! Nem fogom tudni elfelejteni!
- Valérie? - Mi van velem?
Tedd meg te! Te nő vagy.
Soha. Az esküvőnk napján azt mondta: „Nem megyek, ha ő is ott lesz.”
Ne hagyj a piton gyomrában!
- Mi? - Állatorvos vagy. Ismered a pitonokat.
Az idegeimre mentek!
- Ez nem az én bajom! - Dehogynem!
Csináld magadért, a sikerért! Ne bukj el folyton!
Mikor buktam el?
Mindig.
Mindenben.
- A jogsi, az orvosi. - A házasságod.
Tegnap anyámmal is. Mindenben.
- Mindenben. - Legyen vége!
Egyszer végre járj sikerrel! Ne bukj el ismét!
Micsoda őrült!
Őrült nőszemély!
A család bonyolult dolog.
Tessék?
Azt mondtam: „A családi dolgok bonyolultak.”
Ő egy őrült nőszemély.
Hol vannak?
Elmondják a szomszédoknak, hogy nem lesz ebéd,
mert magának nem jött be.
Én nem ezt mondtam.
- Nem leszek meztelen idegenek előtt! - Nem nagy ügy.
Négyen fogunk ebédelni. Jó móka lesz.
Kizárt!
Nem maradok tovább ebben az őrült házban!
Zárva van?
- Miért zártak be minket? - Nem tudom.
Ez őrület!
Biztos csak megszokásból. Megtörtént velem is.
Két napra bezártam a takarítómat.
Őrület!
Mindjárt jönnek. Ne aggódjon!
Szóval...
Üljünk le, amíg várunk!
Jöjjön!
Egy kis tabbouleh-t?
Tabulé.
Tabbouleh.
Nem, úgy mondják, „tabulé”.
Úgy bizony!
Igaza van.
Nem vagyok éhes.
Maga fotós is?
Igen, nos...
- Milyen fotókat készít? - Tessék?
Milyen képeket?
Erotikus.
Kissé merészeket?
Igen.
Meztelen nőkről.
- Igen, főleg. - Ilyen az én szerencsém.
Ez művészet. Ezek művészi fotók.
Művészi képek Polaroiddal.
Igen. Csak egy példányban.
A gyűjtők imádják.
Régies külsőt kölcsönöz neki. Mint egy családi kép.
Erotikus fotók, mint családi fotók?
Így van.
Kiállításai is vannak?
- Persze. - Hol?
- Tessék? - Hol állít ki?
Algériában.
- Valóban? De... - Igen.
Nem sokkolják őket a fotók?
- Egyáltalán nem. - Mármint...
Az iszlám vallás növekedésével...
Igen, de valójában nem. Tudja...
Két Algéria van. Egyrészt ott van a szigorú Algéria.
A hagyományos, dél-algériai rész, amely vallásos.
De ott van a szabadabb Algéria. Az az Algéria...
Ahol kabriókkal járnak, bulizni mennek és drogoznak.
- Micsoda? - Éjszakai klubok.
Ez az az Algéria... tudja...
- Ahol strandok is vannak. - Így van.
Egy merész Algéria.
Mégis, ezek erotikus képek.
A vonzerő univerzális.
Főleg a nők esetében.
Például a maga esetében.
Tessék?
Maga vonzó.
Valóban?
Gyönyörű.
Tessék?
Szeretném lefényképezni magát. Meztelenül.
Próbáljuk meg! Vegye le a ruháját!
- A művészetért. - Ne, már megint!
Sosem fotózok le senkit akarata ellenére.
Állatorvos vagyok, nem lesifotós.
Hagyjon békén! Elég volt!
- Mondhatok valamit? - Nem.
Szeretnék egyedül maradni.
Hagyjon magamra!
Egy nagyon személyes dolgot szeretnék elmondani.
Gyermekkoromban...
kezdődött.
Kilenc-tíz lehettem.
Maga más volt, mint a többi anya.
Magáról álmodtam.
Annyit fantáziáltam magáról, hogy nem vonzottak a korombeli lányok.
Mindig is szerettem, Brigitte.
Még mindig.
Sajnálom!
Megbocsát nekem?
Persze.
Szeretem, Brigitte! Meg akarom csókolni.
A fiam lehetne.
- Magát akarom! - Fogja be!
Nem, nem fogom be!
Már 30 éve így érzek. Van valakije?
Nem ez a lényeg.
A nőket szereti?
- Nem, de... - Meg akarom csókolni!
Ne mondja ezt!
Meg fogja dugni?
A berber szőnyegemen nem!
Ez őrültség!
Ne jöjjön közelebb!
- Akarom magát! - Hagyja abba, Michel!
Elég, Michel!
Beindít engem!
Hagyja abba!
- Vegye le ezt! - Kérem!
Kérem!
- Vetkőzzön le! - Nem, most nem!
Az élet olyan rövid. Főleg a magáé.
Kérem! Michel, hagyja abba!
Elég!
- Ne itt! - Kit érdekel, hol?
Minden rendben?
A francba, dolgozom! Picsába!
Épp dolgozunk!
- Bocsánat! - Nincs bocsánat!
Zseniális kép lett volna!
Nyugi, Michel!
Csak semmi nyugi!
Nem buktam el!
Nem, nem buktál el.
Bármikor csinálok valamit jól, valaki az utamba áll!
Nem buktam el!
Nem!
Ki mondta, hogy elbuktál?
- Nos... - Mi folyik itt?
Mi történik? Mit csinálsz?
Próbálom lefotózni anyádat.
Nem élvezed, anyu?
Nem akarok meztelenül fotózkodni.
Miért nem, ha jó lesz?
- Nem. - Lenne emlékünk rólad.
Meg akart erőszakolni.
De... Nem igaz.
Igaz ez?
- Viccelsz? - Beteg vagy. Megtámadsz egy védtelen nőt?
Újra megbocsátottam, erre megint megtámadod anyámat?
Te pszichopata!
Várj már!
- Te megőrültél! - Viccelsz?
Tűnj el innen! Menj! Hihetetlen!
Ne aggódj!
Dehogy buktál el! Bocs, hogy erre kértelek!
Gyerünk!
Ne gyere vissza! Tűnj el innen!
Várj a konyhában!
- Mi? - Gyerünk!
Tényleg? Megőrültél?
Provokáltad? Ugrattad?
Egyáltalán nem.
Jó van.
Sajnálom!
A barátod egy őrült.
Segítségre van szüksége. Veszélyes az emberekre.
Óvatos leszek. Bocsánat!
- Szia, Jean-Louis! - És az ebéd?
Nem maradok, kimerültem.
Örülnék, ha maradnál. Kérlek, anyu!
Szeretnék hazamenni.
- Kérdeznem kell valamit. - Fontosnak tűnik.
Tizenöt éve az első ebéd.
Utoljára az esküvődön voltam ott.
Most mi a baj?
Ez...
- Szükségem van... - Miért hoztad ide megint?
Az állatorvost.
Tudom.
A testvéredtől tudod.
Micsodát?
- Hogy mi történt Titivel. - Titivel? Miről beszélsz?
Nem akartam bántani, de nem akart énekelni.
Olvastam a Reader's Digestben, hogy a vak kanárik jobban énekelnek,
ezért felmelegítettem egy varrótűt a gázon.
El akartam kerülni a fertőzést. Szegénykém!
Kiszúrtam a szemét.
Egy apró loccsanás, mintha egy lazactojást átszúrtál volna egy késsel.
Túlságosan benyomhattam a tűt.
Remegni kezdett, a kezemben halt meg.
Nem repült el a családjához?
Nem.
Megölted. Megölted Titit!
Mit nem mondasz!
Negyven éve bűntudatom van és bánom.
Bocsáss meg!
Le vagyok döbbenve.
Honnan tudtál Titiről?
Nem tudtam róla.
Mit akartál megbeszélni?
Nos, én...
Valentine-t?
Mi van vele?
Nagyon szégyellem, amit tettem.
Mit csináltál?
Megbocsáthatatlan, de megmagyarázom.
Kínosan éreztem volna magam a szülei helyében.
Áthívtak magukhoz ebédre. Apádat, téged és engem.
Olyan volt az ebéd, mint egy tárgyalás.
Hogy megtudják, jó család vagyunk-e számukra.
Hogy megtudják, jó vagy-e a lányuknak.
A házuk, az étkészletük, ahogy beszélgettek,
az étkezési szokásaik... Végünk volt.
Mit gondolsz?
Brigitte?
Tessék?
Mit gondolsz a Louvre piramisáról?
A piramisról?
Merre találom a mosdót?
Átmész a nappalin, majd balra.
- Köszönöm! - Szívesen!
Ugye nem?
Nem tudom, mi volt velem.
Valami megszállt.
Azonnal elszégyelltem magam, de már késő volt.
- A szégyen! - Persze, hogy szégyelltem!
Mit tehettem volna?
- Nem mondhattam, hogy én voltam. - Kitalálták.
Másnap elhagyott. Magyarázat nélkül.
Virágot kellett volna küldenem?
Valójában igen.
Imádtam őket. Remek emberek. Nagyon nyitottak.
- Nem beképzeltek. Modernek. - Modernek egy kastélyban.
Ez hülyeség!
- Valérie! - Elég! Te ezt nem értheted!
Ők gazdagok voltak, mi szegények.
Úgy tűnik, megoldottad.
- Valérie! - Mi van?
Mindennek a pénzhez van köze? Nem lehet elítélni a gazdagabb embereket.
Mondtam, sajnálom.
A te érdekedben tettem. Elvette volna Valentine-t.
Nem biztos, hogy jól jártam.
Micsoda idióta!
- Megőrültél? - Ő az anyád.
- De ettől még nem okos. - Hé!
Kaphatnék egy kis időt egyedül, hogy feldolgozzam a velem történteket?
Veled történik, de engem hat meg.
- Elnézést az együttérzésért! - Miért, segít?
Boldog vagy? Te szarsz az ágyba, és velem kiabál.
- El se hinnéd! - Mit?
Az öregasszony aztán tudja, mitől döglik a légy!
Találkoztatok?
Kivel?
Valentine-nel. Mostanában.
Nem.
De mikor tudtad meg, mit tettem?
Nem tudtam.
Mit akartál elmondani?
Nem érzem jól magam. Kell egy kis víz.
Persze, drágám.
Szégyellem magam.
Hogy érzed magad?
- Cigiznem kell! - Nem ez a legjobb megoldás.
Dönthetnék egyszer én is?
Bocs, édes!
Gyerünk, cigizz! Ha ettől jobban érzed magad...
Ki ez a nő?
Nem akarom látni, nem akarok hallani róla!
Vissza kell menned. Gondolj a képre! Margaux-ra!
- Nem megy. - De igen!
- Muszáj. - Van egy ötletem.
Vigyél neki vizet!
Ezt beletesszük.
Összekeverjük a vízzel.
Ez altató, amit a lovaknak szoktam adni.
Van íze?
Lövésem nincs.
Nem, semmi íze nincs. A francba! A picsába! Hülye vagyok!
A francba!
Ez volt az utolsó.
A rohadt életbe!
Micsoda idióta!
Nincs több.
Szégyellem magam.
Beszélj, fiam!
Oké.
Beteg vagy, ugye?
Mert azt nem tudnám feldolgozni!
Egy anyának nem okozunk ilyen fájdalmat!
Fogd be, kérlek!
A legnehezebb dolgot kell kérnem tőled, mint anyától.
Ez...
a születésemmel kapcsolatos.
Hogy is mondjam?
A származásommal.
Istenem!
Tudsz Gillet úrról?
Mi?
El vagyok átkozva.
- Ez már biztos. - Mi van Gillet úrral?
- Lefeküdtem vele, de csak egyszer! - Várj!
Lefeküdtél Gillet úrral?
Persze! Ő az apád!
De szeretlek.
Apád is szeretett téged.
Úgy szeretett, mint a sajátját.
Persze, először szenvedtünk.
Fattyúként gondoltunk rád.
Nehéz volt látni, ahogy velünk élsz a házban.
És annyira imádtuk a testvéredet!
Nehéz volt elfogadnunk téged.
Hívatlanul érkeztél a családunkba.
Kérlek, értsd meg!
Ezért nem vettelek kézbe soha.
Ezért nem tudtalak megpuszilni.
Az átkozott Gillettől undorodtam, nem tőled.
Az a seggfej, a disznó, a pöcs!
Bocsánat! Nem kellene ezt mondanom, az apád.
De az a fickó egy disznó!
Egyszer megdugott, aztán felszívódott!
Képzeld el, hogy szenvedtem!
Képzeld el, min mentem keresztül miattad!
Most könnyen ítélkezel!
Nem ítélhetsz el így másokat!
De mikor elvégezted a középiskolát, esküszöm,
őszintén esküszöm,
hogy apád azt mondta...
vagyis, a férjem azt mondta:
„Kedvelem a gyereket.”
Ő mondta. Esküszöm.
Én is szeretlek!
Hidd el! Majdnem úgy szeretlek, mint a testvéredet.
Ígérem...
megbocsátok. Szeretlek!
Gillet úr?
Tudtam.
Tudtam, hogy egy nap felelősségre vonsz.
Ez...
most megtörtént.
Megtörtént.
Tiszta lappal kezdünk mindent, ugye?
Egy jó alapra építjük a kapcsolatunkat.
Szilárd talajra.
Ne mozdulj, anya!
Miért?
Van, amit nyugodtan kell csinálni.
Oké.
Michel!
Nem, nem akarom látni!
Ezt nem fogom élvezni, de muszáj.
Micsodát?
- Le kell fotóznom a nemi szervedet. - Tessék?
Le kell fotóznom.
Algériába kell?
Nem, nekem kell. Muszáj.
Valérie, mi folyik itt?
Élni akar, Brigitte.
Megőrültél? Kábítószerezel?
Fogd be, anyu!
Ne!
Bosszút akarsz állni? Meg akarsz alázni?
Erről van szó? Utálsz?
- A bugyiját! - Csúszós.
- Előbb a harisnyát! - Nincs rajta.
- A bugyi felett van! - Tudom a sorrendet!
Mi a baj?
Brigitte!
- Brigitte! - Anyu?
Hölgyem, jól van?
Nem! Hagyd abba, Brigitte!
Ezzel nem értek egyet.
- Egyáltalán nem. - Asszonyom?
Megállt a szíve. Halottnak tűnik.
- Jól vagy? - Nem vagyok jól.
- Mi a baj? - Szédülök.
- A szívem őrülten ver. - A szíved?
Újra ver!
- Újra ver! - Dobog!
Drágám!
Újra ver!
Újraélesztettük, de közel volt.
Bevisszük a kórházba. Kövessenek minket kocsival!
Pár nap és meglátogatom.
Eléggé friss a dolog.
Egy kis időt kérnék.
A bugyija és a harisnyája. A földön voltak.
Valóban?
Jól van a barátjuk?
Igen, ne aggódjon!
Túl sok nyugtatót vett be a sokk miatt.
- Közel áll az anyósomhoz. - Rendben. Levisszük az anyját.
Szerinted mi is újra tudjuk kezdeni?
Nem tudom.
Szeretnéd?
Azt hiszem.
Lehetne gyerekünk. Talán csak ez hiányzik.
Már bocs, édes, de nem gondolod, hogy elkéstünk?
Nem. Sok férfi lesz apa a te korodban.
Lehet gyerekünk. De nem akarok az anyámmal élni.
Persze. Az bonyolultabb.
- Köszönöm, hogy mellettem vagy! - Újra megtennem, ha megint megtörténne.
Jean-Louis!
Drágám!
A feliratot fordította: Krizák Klaudia