Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Aziz Ansari: Right Now!
Aziz Ansari!
Tak. Mange tak skal I have.
Tak.
Mange tak.
Tag plads.
Mange tak. Sikke en velkomst.
Ham der er for resten inviteret.
Han er godkendt. Han er ikke bare en virkelig skamløs piratkopist,
som er fuldstændig ligeglad.
"Du sagde ingen telefoner, men hvad med kameraer?"
Ja, vi filmer forestillingerne, så måske kommer I med,
når de kommer ud et eller andet sted. Så vil I tænke, "Der var jeg sgu!"
Vi filmer flere shows, så hvis I er dårlige tilskuere, bruger vi jer ikke.
Jeg er glad for at være her. Jeg har været på farten.
Jeg er lige kommet hjem til New York for et par dage siden.
Og... Ja.
Jeg gik lidt rundt forleden dag,
og en fyr kom hen til mig på gaden og sagde:
"Jeg er vild med dit Netflix-show!" Og jeg sagde: "Mange tak."
Så sagde han: "Jeg var vild med afsnittet om Supreme!"
Jeg sagde: "Hvad? Jeg har ikke lavet et afsnit om Supreme."
Og så går det op for mig, at han snakker om Hasan Minaj.
Patriot Act.
Et andet show.
En anden fyr.
Og han havde det så dårligt.
Han indså fejlen og prøvede at gøre det godt igen.
Han sagde: "Nej, Aziz, ikke?" Jeg sagde: "Ja, det er mig."
"Master of None!" "Ja, det er mig."
"Parks and Recreation." "Ja, det er mig."
"Treat yo' self!" "Ja, det er mig."
"Og så var der det sidste år med seksuelt overgreb."
"Nej, nej, nej...
Det var Hasan."
Jeg har ikke sagt så meget om det, men jeg har snakket om det på turnéen,
for I sidder her, og det er vigtigt for mig.
Mange af jer er interesserede i, hvordan jeg har det med det.
Og det er svært at svare på,
for jeg har følt så mange ting igennem det sidste år.
Nogle gange var jeg bange. Nogle gange følte jeg mig ydmyget.
Nogle gange var jeg flov.
I sidste ende havde jeg det forfærdeligt med, hvordan den anden person havde det.
Efter et års tid, håber jeg, det er et skridt i den rigtige retning.
Det flyttede noget, fik mig til at tænke mig om.
Jeg håber, jeg er blevet bedre.
Det minder mig om en samtale med en ven, hvor han sagde: "Ved du hvad?
Den affære fik mig til at tænke på alle mine dates.
Jeg tænkte: Det er da ret vildt.
Det fik både mig og andre til at vise mere omtanke, og det er godt.
Og det er sådan, jeg har det.
Og jeg ved, det ikke er den sjoveste måde at starte et standupshow på.
Men det er vigtigt for mig, at I ved, hvordan jeg har det med det,
inden vi har denne her aften sammen.
Det var da ret intenst.
Hvad skal vi ellers snakke om?
USA?
Alle er bekymrede lige nu. Mange er deprimerede.
Folk siger: "Du godeste. Det er kørt af sporet."
Jeg bekymrer mig ikke. Ved I hvorfor? Fordi det her er USA.
Det er ikke kørt af sporet. Vi har aldrig kørt på sporet.
Vi har aldrig kørt rundt på et spor. Vi har altid kørt i mudderet.
Hver generation af amerikanere har haft deres mudder.
Og de har klaret sig igennem det, og det gør vi også.
Og nogle af generationerne har haft værre mudder end os.
Sådan noget som børskrakket, Vietnamkrigen, indkaldelsen.
Tænk, hvis vi skulle i militæret. Med nutidens folk?
Jeg kan ikke gå i krig. Min virksomhed laver miljørigtige sko af cashewnødder.
De hedder "Casko".
For et par generationer siden havde han fået en riffel:
"Smut ud, og skyd nogle asiater!"
I dag siger han: "Det udtales ikke "pho", men "far", Valerie."
Hans bedstefar...
Men jeg lover jer: Det skal nok gå.
For uanset hvordan det ser ud, kan vi stadig lytte efter og forstå hinanden.
Lad mig give et eksempel.
Jeg læste en historie. En pige tager til studenterbal.
En hvid pige i en asiatisk dragt.
En asiatisk dreng på skolen føler sig krænket.
Han gjorde faktisk noget sejt.
Han gik hen til hende, og de snakkede sammen.
Han talte med hende om kulturel tilegnelse.
Hun forsikrede ham, at hun alene havde respekt og beundring.
Og de lærte begge om hinandens perspektiv.
Der fik jeg jer. Det skete overhovedet ikke.
Hvordan kunne det ske?
Nej, han tweetede billeder af hende og skrev:
"Min kultur er ikke din balkjole!"
Og det blev en global nyhed.
Der var artikler, kommentarer, tweets, og jeg læste dem alle sammen.
Og det bedste, jeg ved, er at finde de her tråde,
hvor folk prøver at være mest politisk korrekte.
Hvor en for eksempel siger:
"Tænk, at hun stjæler fra kinesisk kultur."
"Faktisk stjal kineserne det fra Malaysia."
Og jeg tænkte: "Hold kæft! Der blev du lige overtrumfet!
Du troede, dine øjne var åbne, men ham her har ikke plads til en pande.
Hans øje fylder hele vejen...
...så han kan se alle uretfærdigheder.
Hør her. Jeg så billederne. Jeg tror ikke, hendes hjerte var på det forkerte sted.
Hun tweetede trods alt ikke: "Se lige min ching-chong-bing-bong-kjole!"
Det ville være skidt.
Har alle kendsgerningerne? Gik hun ud af limoen og...
"Konichiwa, kællinger!
Hvorhen bal?"
Fint nok. Det er problematisk.
Nogle gange, selv om det så er racistisk, tænker jeg: Kan vi tale om noget andet?
Jeg tror ikke, vi kan ordne det på en brunch.
Jeg tror ikke, det her er holdet, der får hul på sagen.
Man må dag give racisterne, at de er korfattede.
Hvide folk, der lige har set lyset, er trættende.
"Hvad siger statistikkerne? Hvor læste du artiklen?"
"Aziz, har du set det her afsnit af The Simpsons med en indisk karakter...
Jeg har læste en baggrundsartikel
Nu skal du høre, hvad der stod i den
Her er det centrale fra artiklen"
Vil du ikke nok kalde mig Apu og lade mig være?
Jo...
Jeg ved det godt.
Ja, Candice. Jeg så det for 30 år siden.
Det er en hvid fyr, der taler som en inder.
Mange tak for det, men ting bliver ikke racistiske, når hvide opdager det.
Det er ikke, fordi jeg kan lide folkene.
De siger: "Hvorfor sagde ingen noget for 30 år siden, da vi vandt priser?"
Fordi det er fire år siden, indere fik lov til at sige noget.
Vi er langsomt vokset ind i kulturen.
Ved I, hvem der var den første inder, jeg så på MTV?
Mig!
Det tog lidt tid.
For at være ærlig var det basisten i No Doubt, men altså...
Han stod bagved og spillede bas! Han kunne ikke tale om sådan noget.
Og vi kender jo alle dynamikken i gruppen.
"Der er nogle problemer i det indoamerikanske samfund..."
Don't speak!
"Undskyld."
Interessante tider for hvide folk.
Jeg har lagt mærke til, hvad der er sket.
I prøver på at være søde mod minoriteter på en ny måde.
I sætter tid af og gør jer umage.
I går ud på gaden for at se Crazy Rich Asians.
Hvide folk flokkedes. Nogen hvide, som har set Crazy Rich Asians?
Hænderne i vejret, alle sammen. Ja?
Dig på forreste række?
Den fik 97 % på Rotten Tomatoes. Hvad synes du om det, 97 %?
Lidt mindre måske? Hvad ville du give den?
85.
85?
12 % mindre.
Var der noget bestemt, du ikke kunne lide, siden du trak 12 point fra?
Er du nervøs lige nu?
Det er lige meget, hvad du synes om filmen.
Det er sjovt at give hvide dårlig samvittighed.
Det er vidunderligt. Se, hvor langt vi er nået på bare to generationer.
Din bedstemor kalder den ikke Crazy Rich Asians,
men "den film med for mange østerlændinge."
Og nu sidder du her og tænker: 85? Pis. Det mente jeg ikke.
Hvad skal jeg sige for at undgå problemer?
Det er velmenende, men nogen opfører sig skørt.
Jeg spurgte en dame: "Har du set Crazy Rich Asians?"
"Ja!" "Synes du om den?"
"Jeg så den faktisk ikke. Undskyld." Jeg tænkte: Hvorfor lyver du?
Troede du, jeg delte småkager ud?
Det bedste var engang, hvor jeg spurgte: "Kan du lide Crazy Rich Asians?"
Personen svarede: "For at være helt ærlig: Første gang jeg så den, kunne jeg ikke,
men så så jeg den med en af mine asiatiske venner
og så, hvor meget det betød for hende, og derfor synes jeg om filmen."
Jeg sagde: "Det betyder ikke, du synes om den. Det er bare underligt og nedladende."
Overvej lige, hvis jeg så Centervagten...
...og sagde: "Jeg kunne ikke lide den, men så så jeg den med min tykke, hvide ven.
Det ændrede mit perspektiv."
Men lad os nu rose, hvad roses kan. Jeg har levet i 36 år.
Jeg har aldrig set hvide gøre så meget for minoriteter.
Jeg ved, nogen slet ikke gør noget, og nogen går lidt for langt den anden vej,
men generelt er dette en version af hvide, der gør deres bedste.
Det, synes jeg, er sejt, og det sætter jeg pris på.
Men nogle gange er jeg mistænksom. Ved I, hvad jeg snakker om, minoriteter?
Virker det ikke lidt underligt af og til? Virker det ikke sært?
Lidt som om nogen spiller et spil, hvor de tæller point sammen for gode gerninger.
Er der et hemmeligt progressivt Candy Crush, som vi ikke kender til?
Kan I ikke forestille jer hvide folk, der mødes:
"Lad os tælle point. Hvad gjorde I for ligestilling i dag?
Kom nu, Brian, fortæl os om din dag."
"Jeg fortalte en af mine afroamerikanske venner,
Black Panther burde have vundet for bedste film.
Så tweetede jeg min støtte til en ny dokumentar med en lesbisk instruktør.
Så instagrammede jeg min kærlighed til Colin Kaepernick.
Så gik jeg over vejen, da jeg så en sort mand.
Pis! Jeg må have flere point. Hvad kan jeg gøre?
Jeg udstillede mine egne privilegier i et opslag på Instagram
på grund af en hændelse fra 2015."
"Hvad vinder han, gutter?"
"Brian har vundet likes på Instagram fra andre hvide, der spiller samme spil!"
Jeg ved, der er nogen, der tænker:
"Helt ærligt, Aziz. Jeg er hvid, og sådan noget gør jeg ikke.
Jeg sidder her og støtter minoriteter i kulturen!"
Det er en sær tid at skrive vittigheder i. Man skal passe på, hvad man siger.
Folk med normalt arbejde kommer i problemer.
Jeg så for nyligt, at nogen fik problemer for at sige ordet "karrig",
som ikke har noget at gøre med race.
Det betyder bare nærig eller smålig. Slå det op. Det er helt uskyldigt.
Og folk ryger ud i problemer. Det er skørt.
Men kunne de ikke bare have sagt nærig eller smålig?
Hvorfor var det lige nødvendigt?
"Jeg ved godt, hvad det lyder som, men jeg vil bruge mine smarte ord.
Hvorfor købe en standardbillet?
Vi køber et FastPass. Vær nu ikke så karrig!"
En af dem, der kom i problemer, er en senator fra Ohio ved navn Sherrod Brown.
Til et møde om militærbudgettet siger han til medlemmerne:
"Når I skal bruge penge våben og krig, ødsler I med pengene,
men når veteranerne vender hjem, opfører I jer karrigt."
De siger: "Hvabehar?"
"Jeg siger, I opfører jer karrigt."
"Hvad var det sidste ord?" "Karrigt."
"Få ham ud herfra!"
Og så kom han i problemer.
Og så slog de det op i ordbogen, og så gik det fint.
Men da jeg læste artiklen, var jeg meget forvirret,
for jeg læste navnet "Sherrod Brown",
og så tænkte jeg: Jeg tror, Sherrod Brown har sit på det rene.
Er der noget jeg har misforstået? Sherrod Brown? Mangler jeg fakta?
Nå, han er hvid? Få ham ud herfra!" Nej.
Det er et helt uskyldigt ord.
Så, hvid fyr på forreste række,
hvis du vil bruge det af og til, er der intet galt med det.
Som sagt: Der ikke er noget i vejen med det.
Ikke? Så hvad med om du råber det i mikrofonen lige nu?
Kom, så gør vi det. Nu gør vi det.
Sådan. Han var lige ved at gøre det! Helt ærligt, folkens. Det er ikke okay.
Du bestod ikke prøven. Du kan ikke bare sige det uden videre.
Måske hvis det kommer naturligt, kan du overveje at sige det.
Jeg ved ikke hvordan.
Måske spiser du middag med din afroamerikanske chef.
Så tager han regningen, og du ser drikkepengene
og siger: "Det virker lidt karrigt." Det er sikkert i orden.
Man skal passe på, hvad man siger, og hvad man har sagt, ikke?
For de finder de gamle tweets, finder det gamle optagelser.
Ved I, hvad der er sært ved det?
Har I nogen sinde set noget virkelig populært fra ikke så længe siden?
Der er noget at tage fat på. Jeg så Tømmermænd i Vegas forleden.
En af de største film nogensinde, ikke så gammel.
I en scene, siger Bradley Cooper: "Kalder Doktor Bøsserøv."
Det er med i filmen! Skrev I en klage? Jeg skrev ikke en klage.
Det er ikke bare i filmen, men I traileren til filmen.
Ved I, hvorfor det var med? Fordi de testede det.
Når Bradley Cooper sagde: "Kalder Doktor Bøsserøv,"
sagde de alle: "Den film er for vild! Jeg elsker det ord."
Man kan se ting, der ikke er særlig gamle, med 2019-perspektiv, og så virker de sære.
Jeg så en genudsendelse af The Office.
Hvad er den største historie? Gid, Jim og Pam får hinanden.
Men når man ser den i dag, tænker man:
Hun er gift, og han lægger an på hende i fire sæsoner.
Jeg tror ikke, det er god arbejdskultur. Hvis de lavede en ny version i dag,
ville den ende med, at Pam vandt et søgsmål om sexchikane.
Og i sidste afsnit finder man ud af, at det var dokumentaren.
De indsamlede bevismateriale imod Jim.
Jeg så mit eget program, genudsendelsen af Parks and Recreation.
Jeg elsker dem alle sammen,
men jeg så det og tænkte: Jeg ved ikke rigtig.
Vi havde en scene, hvor min karakter, Tom, køber en gave til Rashida Jones' karakter.
Jeg køber en bamse til hende, men der er et overvågningskamera i bamsen.
Hvis jeg fik det manuskript i dag, ville jeg nok sige: "Ellers tak.
Jeg tror, Tom ville komme i fængsel.
Men dengang tænkte jeg: Så kan jeg se ind i hendes hus.
Det er interessant. Hvad betyder det?
Betyder det, at vi, der lavede serien, er onde? Nej.
Det var en anden kultur. Man kan ikke dømme alt efter 2019's normer.
Nogle ting, ja, men ikke alting.
Min pointe er: Hør nu her. Vi er alle forfærdelige mennesker.
Nogle ting ser vi ikke. Så ser vi dem, og så udvikler vi os.
Vi er alle på en rejse. Hvis du tænker:
Ikke mig. Jeg er ser de marginaliserede... Du er endnu værre.
For du er arrogant. Vis dog noget ydmyghed.
Forstår du ikke, at om 50 år
vil vi se tilbage og føle os som nogle røvhuller?
Er det ikke det, vi drømmer om sådan set,
at vi ikke kan forklare vores handlinger til vores børnebørn?
Vi kommer til at sige: "Jeg ved ikke, hvad vi havde gang i."
Der var hjemløse over alt, og alle var ligeglade.
Man kiggede væk, gik rundt om dem og håbede, de ikke løb efter en.
Nogle gange var der en kop. Så åbnede man pungen
og sagde: "Jeg har kun sedler." Og så hoppede man på et løbehjul
og skyndte sig væk.
Det var en sær tid i 2019. Vi spærrede alle de sorte fyre inde.
Alle sorte fyre var i fængsel
bortset fra Drake, LeVar Burton og drengen fra Stranger Things.
Bortset fra dem så spærrede vi alle sorte fyre inde for en smule hash.
Og så lovliggjorde vi hash og efterlod dem derinde.
Måske kunne vi have fundet ud af noget.
Kulturel kontekst forandrer alting. Tag nu det med R. Kelly.
Der er alt mulig information fra fortiden, det med Aaliyah, båndene,
og folk så bare den anden vej. Men nu er kulturen nået bristepunktet.
Nu, hvor der er en seværdig syvtimers dokumentarfilm,
og vi tænker: En ting er, at det alt sammen var nedfældet på 20 sider,
men når det kommer i en underholdende pakke, siger vi stop!
Jeg så den.
Intens.
Jeg vil gerne lige høre: Klap, hvis I er færdige med R. Kelly.
Det er godt nok mange.
Ja, det er en utrolig overbevisende film. Mange kommer med udtalelser,
folk, som arbejdede sammen med ham, folk som Lady Gaga, Chance the Rapper.
Ved I, hvem der ikke har sagt noget?
Ham fyren lige her. Slet ingen ting!
-Hvad hedder du? -Dan.
-Hvad er dit efternavn? -Greenblatt.
Dan Greenblatt.
Jeg har ikke hørt noget fra Dan Greenblatt.
Din støtte til R. Kelly er ikke dokumenteret.
Det er ret heldigt for dig. Ville det ikke være pinligt?
Hvad nu, hvis du ser dokumentaren, og du tænker: "Nu kommer båndet."
Det måtte være åbenlyst, at der var noget galt, men folk var ligeglade.
Her er Dan Greenblatt en uge efter, at båndet blev offentliggjort.
Her er Dan blot to uger senere på vej til arbejde.
Du er heldig, de ikke har optagelserne. Du kunne også godt lide sangene.
Ville det ikke være forfærdeligt, hvis der var en 18 år gammel optagelse?
Måske snakkede du om en koncert, du var til, med R. Kelly,
om hvor skønt og skørt det var.
Ved du, hvem der er sådan en optagelse med?
Mig!
Det er slutningen på min første standup, som jeg selv sendte ud.
Jeg havde en lang joke i slutningen,
hvor jeg siger: "Jeg hørte R. Kelly, og det var vildt!"
Det er slut nu, men den er stadig derude.
Så ser jeg dokumentaren og bliver skræmt. Jeg tænker: Gid de holder sig fra de klip.
Det har været svært nok indtil nu.
Jeg hørte den forleden dag, og joken er ikke blevet bedre med årene.
Jeg formulerede mig på den værst tænkelige måde.
Så forestiller jeg mig, at Wendy Williams finder klippet,
hvor jeg står på scenen og siger: "Min yndlingsmusiker er R. Kelly!"
"Hans yndlingsmusiker er R. Kelly. Og der er mere.
Lad os se et klip fra Aziz anden standup-special, der udkom to år senere."
"Sidste gang snakkede jeg om R. Kelly, så det behøver jeg ikke gøre igen,
men problemet er, at R. Kelly bliver ved med at lave det fede ting!
Det mest fantastiske!
Det underlige var, at da jeg så det, var der en masse jokes, jeg havde glemt.
Det er ti år siden. Og jeg tænkte: Det tror jeg ikke, jeg ville sige.
Jeg fik det dårligt. Så tænkte jeg pyt. Sådan skal det da være.
Hvis du er den samme som for ti år siden, er du en nar. Du skal flytte dig.
Der var vittigheder, jeg ikke ville sige.
Der var en joke, hvor jeg snakkede om min fætter Harris. Ja ja. Tak.
Jeg havde en joke om, at han så sære fjernsynsprogrammer og er lidt tyk.
Så sagde jeg: "Der er ikke mange tykke indere. Det er sjældent.
Det er som at se et stjerneskud, men som er fedt, brunt og på jorden.
Det er udmærket, men i dag, ville jeg tænke:
Måske burde jeg ikke udskamme min fætter foran hele verden.
Måske tager jeg den ud.
Men dengang var jeg 25. Jeg tænkte: Jeg skal snakke i en time.
Så jeg trak Harris gennem mudderet.
Han er lidt tyk, så jeg rullede ham nok snarere.
Han har det fint.
Han fik praktikpladser efter den joke. Folk sagde: "Var det dig, Harris?"
Han er ikke buttet mere. Han er stærk. Han træner hele tiden.
Sikkert fordi han blev mærket.
"Jeg er ikke et stjerneskud!"
Jeg så Michael Jackson-dokumentaren.
Jeg ved ikke, om I har set den, men lad os nu antage, at I så den,
og var lige så overbeviste, som I er om R. Kelly.
Klap, hvis I er færdige med Michael Jackson.
Hvad skete der med alle R. Kelly-klappene? Det var mange færre.
I siger alle sammen:
"Nu skal du høre, Aziz. Musikken er meget bedre.
Kelly er fint nok, men Michael vil jeg ikke gøre noget ved.
Jeg skal giftes om en måned."
Dan, heller ikke dig?
Dan tænker: Det var kun to børn. Jeg er ligeglad.
Beklager, Aziz, jeg skal hjem og høre "Thriller",
se Cosby og co. og så i seng. Sådan er det!
Fint. Men, Dan, lad os sige, der kommer en ny dokumentar.
Nu siger de, der var 1000 børn. Er du så færdig med Michael Jackson?
Ja. Kan I se? Dan er en principfast mand.
"To børn er en ting, men der skal trækkes en streg i sandet ved 1000 børn!"
Er det ikke underligt, det er underholdning?
Er det ikke underligt, at venderne siger: "Man. Har du set programmet,
hvor to fyre giver en detaljeret beskrivelse af overgreb i fire timer?"
"Nej."
"Du bliver nødt til at se det."
Jeg ved ikke, hvad der skete,
men det virkede, som om der skete noget sært,
at Michael var en syg mand.
Jeg ville ønske, folk omkring ham havde gjort mere for at hjælpe ham.
Han tog de her børn med på turné.
Jeg har været på turné. Der er masser af mennesker.
Jeg har en manager, opvarmningskomikere, de lokalansatte.
Jeg tænker, at hvis jeg kom om fredagen og sagde:
"Justin skal være sammen med mig hele ugen."
"Aziz, Justin er seks år."
"Men han er min ven."
"Måske har du brug for ældre venner." "Jeg var aldrig barn. Jeg er Peter Pan."
"Næ, måske er du pædofil. Kom, Justin. Lad os finde dine forældre.
Så snakker jeg med mor om sunde valg."
Rejs dig lige op. Jeg kender ikke den knægt.
Du kunne spille Justin.
Her er Justin. Han skal med mig på...
Hvorfor fanden sidder du på forreste række?
Er det en far og to sønner? Jo, men altså...
Hvis det kommer i en special, bliver mor ikke glad.
Godt gået, far!
-Hvad hedder du? -Jeg hedder Tyler.
-Tyler. Og den anden dreng. -Dylan.
Dylan. Tyler og Dylan. Hvor gammel er du, Tyler?
-Ti. -Ti? For satan!
Perfekt udvalgt!
Du godeste.
-Hvad hedder du, far? -Ben.
Det var en uheldig beslutning, du tog.
Det eneste svære ved det med Michael er,
at jeg ikke ved, hvad jeg skal tro, på grund af internettet.
Internettet kan bekræfte, hvad end du vil tro på.
Jeg kan gå online og skrive: "Michael Jackson skyldig."
Så tænker jeg: Hvad? Michael er et monster. Tænk, at han gjorde det.
Jeg kan også gå på YouTube, skrive: "Michael Jackson uskyldig,"
og tænke: Hvad? De drenge lokkede ham i fælden.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal tro. En video kan overbevise en om hvad som helst.
Jeg så en YouTube-video og tænkte: Er jeg medlem af Illuminati-ordenen?
De har samlet mange gode beviser sammen.
Jeg så videoen: "Aziz Ansari: Illuminati. Se på hans navn. Hvordan staves det?
To A'er. Hvad er der øverst i et A? En trekant.
Hvad har han ellers i navnet? A-Z-I-Z A-N-S-A-R-I.
To I'er, to trekanter.
Hvad har han i ansigtet? To øjne. Aziz Ansari: illuminati."
Hvis Michael gjorde det her, har det skabt et underligt kulturelt problem.
Musik er utrolig følelsesbetonet. Den bliver en del af vores liv.
Første gang jeg kan huske musik fra, var jeg nok ikke meget yngre end Tyler.
Jeg kan huske, jeg lyttede til et bånd med Michael Jackson, Thriller.
Det er den første gang, jeg kan huske musik fra.
Hvad var den første sang, du kan huske at have hørt?
-Det var nok "Thriller". -"Thriller"?
-Hvilken sang? -Hvad mener du?
Hvilken sang fra Thriller? Nå, sangen "Thriller".
Hvordan sletter man det fra sit liv, Tyler?
Det bliver sætter sig fast.
Nu skal I høre et vildt problem.
Forestil jer, at i 1999
udgav Osama Bin Laden et enestående jazzalbum.
Og folk udbrød: "Det her er skelsættende. Det er Miles Coltrane Bin Laden."
Og så ser man nyhederne, og værten siger:
"Den ansvarlige for angrebene var... jazzlegenden Osama Bin Laden?"
Saxofonisten? Er vi sikre på, det er den samme?
Vi er i chok herinde. Vi har en repræsentant fra pladeselskabet i røret.
Her er Darren fra Boppity Bop Records. Hvad mener du om alt det her?
"Jeg er chokeret. Det er utroligt.
Jeg mødte ham for nogle uger siden. Han var en flink fyr."
"Nå så det? En flink fyr?" "Altså, han hjalp mig med at flytte ind.
Han samlede mig op i lufthavnen. Pis. Det må jeg hellere fortælle FBI.
Jeg forstår det ikke."
"Hvad med musikken, Darren?"
"Altså, vi har jo lige optaget et julealbum med Michael Bublé.
For at være helt ærlig: Det er for vildt.
Men vi må nok hellere lægge det på hylden."
"I må nok lægge det på hylden. Jeg tror, mange jazzfans spørger sig selv:
Kan vi stadig nyde denne musik?
Lad os høre seerne. Vi har en mand, der ringer fra Brooklyn, New York.
Her er Dan Greenblatt. Dan, hvad mener du?"
"Det var jo ikke 1000 bygninger."
Jeg ved ikke, hvad der sker med Michael, men jeg tror, R. Kelly er på den.
Det ser ud til, at han bliver anklaget. Selskaberne har forladt ham, RCA, Sony.
I dag kan én medarbejder i en stor virksomhed sende dem ud i krydsilden.
Det får mig til at tænke ham, der bestilte en pizza i Pizza Hut.
Han får pizzaen, og pepperoniskiverne er arrangeret som et hagekors.
Men nu siger nogen på nettet, det ikke ligner et hagekors, men en normal pizza.
Så internettet er delt i to. Jeg så den. Den lignede lidt en normal pizza.
Jeg ved det ikke. Hvad mener I? Klap, hvis I mener, det var et hagekors.
Der var et par. Klap, hvis i mener, det ligner en normal pizza.
Hvad med dig der?
Ligner det en normal pizza?
Ja? Og tror du, fyren lyver for at få opmærksomhed? Ja?
Kan du huske, om du så det i New York Times eller Washington Post?
Det siges, at Washington Post ved en fejl brugte et digitalt manipuleret billede.
-Washington Post. -I Washington Post?
Nå, nu skal du høre noget interessant. Jeg fandt på det. Det skete slet ikke.
Jeg vil ikke gøre dig flov, men du og jer, der klappede før, er problemet.
Hvad har I gang I?
Er vi så langt ude nu?
Tror I, jeres mening er så vigtig,
at I skal høres om ting, der ikke engang er virkelige?
Jeg gør det her hver nat, og folk klapper hver gang.
Først klapper én gruppe: "Ja, det er et hagekors.
Trump har sikkert selv arrangeret pepperonien."
Så klapper den anden gruppe: "Nej, vi er for nærtagende. Sarte sjæle!"
Hvad de ikke forstår, er, at selv om de mener noget forskelligt,
er de den samme person.
For de er ligeglade med at lære, undersøge og diskutere.
De vil bare ud med deres små programmerede reaktioner.
De ved, hvad de skal mene om alting.
Og resten af jer, som ikke klappede, slipper ikke så let.
Jeg så jeres blikke.
Ingen sad og tænkte: "Åh nej. Stakkels fyr."
Nej, I sad der alle sammen og tænkte præcis det samme:
Hvordan kunne jeg undgå at se det? "Så du det? Så du det?"
Jeg ser så mange nyheder. Jeg ser CNN hele dagen.
Resten af tiden sidder jeg med telefonen. Den har været slukket i en time,
og nu er jeg bagud!
I må da have været lidt skeptiske over for det,
for hvis det var sket, ville det ikke være i Pizza Hut,
Det ville være sket i Papa John's.
Cool.
En dame råbte lige: "Sjovt!"
Det var unødvendigt, men værdsat.
Det er derfor, det er sjovt at gå live. Man ved aldrig, hvad der sker.
"Sjovt!" Det er aldrig nogensinde sket i mine 18 år som komiker.
Lad os tale om Alzheimer's et øjeblik. Min bedstemor har Alzheimer's.
Jeg besøgte hende i Indien til jul.
Jeg ved ikke, om I kender nogen med Alzheimer's. Det er en trist sygdom.
Nu har hun en plejehjælper ved navn Fatima,
og hun forklarede, hvordan man er sammen med folk med Alzheimer's.
For de gør ting, man skal tage højde for.
Min bedstemor stillede de samme spørgsmål igen og igen.
For eksempel blev hun ved med at spørge: "Laver Aisha samosa derinde?"
Og Fatima sagde: "Ja, det gør hun."
Jeg syntes, det var underligt, for Aisha er hendes søster, som er død.
Hun står helt sikkert ikke og laver samosa.
Jeg spurgte Fatima:"Hvorfor lyver du?"
Hun sagde: "Nogle gange er det lettere."
Jeg sagde: "Det er da ikke ret sødt."
Jeg kom forbi med min kæreste, en hvid kvinde.
Og en gang imellem, når vi sad sammen, sagde min bedstemor:
"Hvem er den hvide dame?"
Jeg siger: "Det er min kæreste." "Er det din kone?"
"Nej, vi elsker hinanden højt og gifter os måske en dag,
men hun betyder meget for mig."
"Nå, okay.
Hvem er den hvide dame?" "Det er min kæreste."
"Er det din kone?"
"Nej, måske en dag. Vi elsker hinanden. Hun betyder meget for mig."
"Okay. Hvem er den hvide dame?"
"Briterne er kommet igen.
Vi skal have dine papirer."
Det værste var da min bedstemor blev ved med at bede mig om at blive lidt endnu.
Hun sagde: "Vil du ikke blive og være sammen med din bedstemor?"
Jeg sagde: "Det kan jeg ikke. Jeg skal gøre klar til min turné."
"Nå, okay.
"Vil du ikke blive og være sammen med din bedstemor?"
"Det kan jeg ikke. Jeg skal gøre klar til min turné."
"Nå, okay."
Hun blev ved. Jeg svarede det samme.
Det gjorde virkelig ondt, fordi jeg vidste, det ikke passede.
Jo, jeg skulle flyve næste dag,
men jeg kunne godt lave det om og blive lidt endnu.
Men så god en person er jeg ikke.
Jeg er god for en aften, ikke for to nætter.
Så spurgte hun igen, og jeg skulle lige til at sige det,
og så prikkede Fatima mig på skulderen og sagde: "Sig nu bare, du bliver."
Så tænkte jeg: "Du godeste. Jeg er et dårligt barnebarn,
men du er en djævel. Det vil jeg ikke. Det er ondt!"
"Ja, bedstemor, jeg bliver en hel uge. Så er det tid til samosa, Aisha!"
Det er hårdt at se hende have det sådan, for jeg kan huske, da hun var yngre.
Det er skræmmende, når man når min alder. Jeg er 36 nu.
Jeg har set folk blive gamle, hvad det kan gøre ved dem.
Når man er ung og ser folk på den alder, har man kun set dem som gamle.
Hvis du har mødt din tipoldemor var hun sådan, da du mødte hende:
"Hej, bedstemor Carol."
Du kendte hende ikke, da hun sjippede.
Du kendte hende kun som en Star Wars-skurketype.
Men nu kan man se forandringen. Det er meget skræmmende.
For man indser, at det sker for os alle. Det sker for os.
Det sker for vores forældre. Så bliver det skræmmende, ikke?
Man begynder at tænke på de gamle. Jeg er meget heldig.
Begge mine forældre er ved deres fulde fem, også heroppe.
Og det tager jeg helt for givet. Jeg ringer ikke nok. Jeg ser dem ikke nok.
Ser I jeres forældre nok? Hvor ofte ser I dem? To-tre gange om året?
Hvor lang tid har de igen? Måske 20 år?
Det er 60 gange mere, I får lov til at se dem.
Det er alt, 60 gange mere.
60 gange mere.
Gør I det meste ud af besøgene? Skaber I dyrebare minder?
Prøv lige at lukke jeres øjne et øjeblik.
Kom nu. Det er dig, vi venter på.
Tænk tilbage på den sidste weekend, du så dine forældre.
Tænk på alt, hvad du gjorde.
Find det mest dyrebare minde.
Når du har mindet, så ræk hånden i vejret.
Der er måske fem hænder nu.
Hvorfor? Fordi vi alle havde samme lorteweekend.
Jeg ved det, fordi jeg lavede det samme.
Man kommer for sent om fredagen: "Nu skal jeg pakke ud og i seng."
"Godt, så ses vi i morgen." Første dag: klaret.
Så vågner man tidligt næste morgen kl. 11:30.
Man laver kaffe: "I har fået en ny kaffemaskine."
"Ja, vi kan godt lide den." Samtale: klaret.
Så sætter man sig med telefonen eller computeren for at undgå øjenkontakt
og dybe samtaler. På et tidspunkt overvældes alle af skyld.
Hele familien samles i stuen. Ingen ved, hvad de skal sige.
Af en eller anden grund beslutter hele familien sig for at se Speed sammen.
Tid til aftensmad.
En forælder siger: "Lad os tage på restaurant. Du bestemmer."
Man tænker: "I bor her. I kan selv vælge."
De siger: "Hvad med den restaurant, vi ikke ved er en butikskæde?"
Man bestiller jalapenoppers og noget med ristede løg,
spiser, tager hjem, skider mere, end man har gjort i flere måneder.
Man vågner næste morgen, pakker sammen,
kører kufferten ud, og mens man går, ser en forælder endelig en i øjnene
og siger: "Har du det godt?"
Og det gør det aldrig, men man siger bare: "Ja!"
For vi kan ikke finde ud af
at have en reel samtale med dem her, som vi har kendt hele livet.
Vi opfører hele sangen og dansen 59 gange mere...
...og så dør de.
Hvad med om jeg sluttede der?
Stakkels Tyler. Det her har intet med dig at gøre.
Han tænker bare: Min far dør om 20 år!
Du klarer den fint. Du er sammen med din far lige nu.
Han tager hjem og krammer sin mor: "Mor, manden sagde, du dør om tyve år!"
Jeg siger det ikke for at gøre os triste. Jeg siger det for at inspirere os
til at tale med dem og lære dem at kende.
Når de går herfra, skal vi fortælle deres historie.
Vi er deres biografister, og jeg ved, de er mere interessante, end vi tror.
Her er en udfordring til næste gang: Lad os sætte os ned og tale med dem.
Sæt dig ned med din mor og sig: "Væk med telefonen.
Jeg vil gerne høre noget om dit liv." Det betyder noget for hende.
Se hende i øjnene, og spørg hende. Vær ikke bange.
Sig: "Mor...
...har du knaldet en sort?"
"Hvordan kan du spørge om det?"
"Jeg ville bare høre om dit liv og lære noget nyt."
"Det er et underligt sted at starte." "Jeg gør mit bedste."
Godt, det var i 1998. Buffalo Bulls spilede godt.
Tyler, den del må du gerne gøre.
Tyler, lov mig, at du gør det. Gør du det?
Gør du det?
Sådan.
Jeg har en kæreste nu. Ja, en skøn kvinde. Vi er et blandet par.
De fleste er ligeglade med det, men nogen synes ikke om det.
I dag er der to fronter. En front er den gamle klassiske type:
"I passer ikke sammen!"
Den anden er en ny slags: "Du er i underholdningsbranchen.
Du bør ikke date en anden etnicitet, specielt ikke en hvid,
fordi det udbreder et syn på hvid skønhed som noget særligt.
Det er den smarte udgave af: "I passer ikke sammen!"
Hør nu her. Jeg forstår udmærket godt argumentet.
Jeg har datet indere og folk af andre etniciteter
Den her person føler jeg noget særligt for. Det er sjældent.
Og undskyld, vi ikke har samme hudfarve, men jeg er også ret træt
af folk der vil bestemme, hvem jeg må date.
Sådan har det været hele mit liv, også da jeg var knægt.
I første klasse var alle børnene hvide bortset fra mig og en asiatisk pige.
Selv dengang sagde folk: "Sådan, Aziz!
Hvad er det med dig og Christine Li?
Jeg kan godt se jer. Hvad sker der derovre?
Kom nu, mand! Du ser underlig ud. Hun ser underlig ud. Kom så i gang."
En 20 år senere starter jeg i underholdningsbranchen: "Sådan, Aziz.
Du er en indisk komedieskuespiller, Mindy Kaling er en indisk komedieskuespiller.
Min kæreste er dansker,
så nogle gange forstår hun ikke den racisme, vi oplever.
For de har ikke den samme racisme i Danmark.
Kulturen er en anden, for de har ingen andre racer.
Bare danskere. Det tætteste, de kommer på en minoritet, er rugbrød.
Så nogle gange må jeg forklare det.
I den her joke, imiterer jeg hende, men det er ikke hendes stemme.
Hun har en sær accent, fordi hun har levet forskellige steder.
Jeg siger det bare, for at I ikke tror, jeg dater en, der lyder som Mary Poppins.
Nå, men hun spørger mig en dag: "Skatter, jeg gjorde noget uartigt.
Jeg fandt nogle internetfora og så, at nogen lagde pressebilleder op af os.
Og jeg forstår ikke, hvorfor de tror, jeg hedder Becky."
Jeg måtte forklare hende: "Ingen tror, du hedder Becky.
Det er slang, som gør grin med hvide piger.
Som I sangen: "Ring til Becky med det flotte hår."
"Nå, så det er lidt nedsættende?
Ikke dårligt. De kalder mig bare et andet navn."
Så åbnede hun paraplyen og fløj mod himlen.
En gang gik vi rundt i New York.
Vil holdt bare i hånd for os selv.
En fyr peger på os og siger: "Hun får sikkert mange gratis taxature."
Inden jeg når at sige noget, siger hun: "Jeg betaler så sandelig min andel!"
Og så gik hun rank videre, som om hun havde vundet.
Jeg havde ikke engang tid til at blive sur, fordi jeg var så forvirret.
Til sidst sagde jeg: "Hvorfor sagde du det?"
Hun svarer: "Han insinuerede tydeligvis,
at jeg kun vil være sammen med dig på grund af dine penge."
"Var det din opfattelse af det? Nej.
Han siger, jeg kører taxa, fordi jeg er inder."
"Nå, men du kører ikke taxa. Ha, ha!"
"Nej, det ved han godt.
Men han siger, at tit sidder der en brun mand i taxaen.
Det er en stereotyp opfattelse af indere."
"Mange indere er læger. Han kunne sige: "Du får sikkert mange gratis eftersyn.' "
"Ja, det kunne han, men hvorfor fanden ville han sige det?
Det var ikke hans intention her. Han prøvede at nedgøre mig.
Han gør ikke nar af mig, fordi jeg måske er en læge.
Han siger, der ofte sidder en brun fyr bag rettet i en taxa."
"Så må nogen fortælle ham, at ikke alle brune er indere.
De kan være en pakistanere, bangladeshere...
"Det ved han godt! For dælen, Becky, det er det, racisme går ud på."
Med hensyn til prævention har min kæreste en spiral.
Der er nogle fans herinde.
"Jeg har også en i min kusse!"
To folk, der sidder tæt sammen. Der er en lille klump.
Min kæreste har en, og det overraskede hende, at ikke mange havde en i USA,
for de er populære i Europa. Her kan man bedre lide piller.
Og jeg forstår godt forvirringen, for pillerne er et sindssygt produkt.
Med pillerne går du og din partner, Lisa og David, til lægen og siger:
"Ja, vi ønsker ikke en graviditet, men vi vil ikke bruge kondom.
Kan vi gøre noget?"
Lægen siger: "Ja, jeg har en plan. Lisa, jeg giver dig en pille.
Pillen vil smadre dig. Din krop får en masse hormoner, og det bliver sygt,
men du skal tage en pille samme tid hver dag.
Hvis du glemmer det en eneste gang, bliver du gravid.
Samme tid hver dag. Du har bare at gøre det, Lisa!
David, her er det, du skal gøre:
Ingenting. Bare rolig. Gør som du vil. Nyd det.
Hvorfor tog du overhovedet med?"
Spiralen fungere på den måde,
at lægen placerer den lille fyr langt oppe ved et indgreb, der gør meget ondt.
Og den har nogle snore,
så lægen kan tage den ud, hvis man vil have børn eller hvis den skal skiftes ud.
Og en gang er vi sammen, og så rammer jeg snoren med min penis.
Og det gjorde meget ondt. Du godeste.
Det er svært at gå derind igen med samme entusiasme efter et angreb.
Jeg prøver at finde på en analogi.
Lad os sige, man spiser en pose chips, og det går fint. Du spiser løs.
Så rækker du ud efter nogle chips, og så bider noget i din pik.
Næste gang du rækker ud sådan her.
Så gør du sådan her: "Rolig nu. Hold posen. Jeg kommer nu. Hold på posen."
Det er noget andet.
Det bliver i sidste ende et problem. Min kæreste siger: "Vi må gøre noget.
Det går ikke. Måske skal jeg tage piller igen."
"Uanset hvad er det i orden med mig. Det skal jeg ikke bestemme."
"Nej, men jeg kan ikke lide pillerne."
Jeg siger: "Hvorfor ikke?" "Fordi jeg bliver tvær, sur, pirrelig.
Men det kan jeg godt."
Jeg sagde: "Hvad?
Er det valgmulighederne?
Jeg risikerer sår på penis, eller du accepterer at blive mere rædsom?
Der må være en anden udvej."
Ja. Hun tager til lægen og finder ud af, der er en helt ny spiral til mænd.
Så fik jeg en sat op, og nu går det fint. Ja, så det fungerer på den måde, at...
Der er ingen spiral til mænd! Se, hvor begejstrede folk blev.
Damen på første række tog sin telefon: "Jeg skal bestille en tid til min kæreste.
Hvornår åbner I? 8:00? Han er der 7:15.
Lad os bare sætte to op, hvis nu den ene går i stykker.
Der skal ikke noget op i min kusse. Navn? Det er Dan Greenblatt. Præcis."
Dan, jeg er glad, fordi du kom i aften.
Jeg er glad, fordi I alle sammen kom. Ja.
Det mener jeg . Jeg er meget taknemmelig for det.
For jeg har optrådt mange gange,
og når jeg er færdig, siger jeg altid: "Godnat. Mange tak!"
Men sandheden er, at jeg aldrig rigtig mente det.
Jeg sagde det bare, for det gør man jo, når man er færdig.
Jo, jeg var da taknemmelig. Jeg er ikke et røvhul. Men ikke taknemmelig nok.
Jeg overvejede ikke, hvad det betød, at I alle sammen kom,
men når jeg ser jer nu, er det anderledes.
Jeg tænker på, hvad det betyder, at I alle sammen har kørt herhen,
har ventet i kø.
Og det har I gjort bare for at høre mig tale ind i en mikrofon i en time
Det betyder så meget for mig,
for jeg har set en verden, hvor jeg ikke får lov til det igen nogensinde.
Det føltes næsten som at dø.
På en måde gjorde jeg.
Den gamle Aziz, der sagde "treat yo' self" og alt det der, er død.
Men det glæder mig, for den fyr så altid frem
til det næste.
"Skal jeg lave en til turné? Skal jeg lave en sæson til?"
Sådan tænker jeg ikke mere.
Jeg har indset, at det flyder ud.
Alt det der kan risle bort sådan her.
Det eneste, vi har, er øjeblikket, nu og her, og dem, vi er sammen med.
Jeg snakkede om min bedstemor, og det var trist,
men jeg fortalte ikke, at al den tid, vi var sammen,
smilede hun, og hun grinte, og hun var sammen med mig.
Hun var til stede på en måde, som jeg ikke har oplevet nogen anden være for nyligt.
Det har jeg taget med mig.
Min bedstemor har ikke noget valg, hvad det angår, men det har jeg.
Og sådan vælger jeg at leve i øjeblikket og med dem, jeg er sammen med.
Lige nu er vores øjeblik, mit, jeres alle sammens, Dans.
Og kvindens, der råbte: "Sjovt!"
Tylers, som er mærket for livet.
Vores alle sammens.
Det her er vores øjeblik. Så ved I hvad? Hvad med om vi overvejer det et øjeblik?
Og med det vil jeg sige godnat, og rigtig mange tak.
Tak.
Mange tak, Brooklyn. Jeg håber, vi ses igen.
Tekster af: Christian Barkholt Muller