Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX ORIGINAL COMEDY SPECIAL
Aziz Ansarin Right Now!
Aziz Ansari!
Suurkiitos!
Kiitos.
Kiitos teille.
Istukaa toki alas.
Kiitoksia paljon.
Onpa mukava vastaanotto.
Vau.
Tämä heppu on muuten töissä täällä.
Hänellä on lupa tuohon.
Hän ei ole mikään uhkarohkea piraattitehtailija,
joka ei välitä paskaakaan.
"Puhelimet kielsitte, mutta entä kunnon kamerat?"
Nauhoitamme näitä esityksiä,
eli saatatte nähdä itsenne.
Missä tämä sitten julkaistaankaan.
Katsotte, että ei hitto, minä tuolla!
Nauhoitamme muutaman show'n.
Jos olette paska yleisö, emme käytä tätä materiaalia.
Mahtavaa olla täällä. Olen ollut kiertueellla.
Palasin pari päivää sitten New Yorkiin, kotikaupunkiini.
Joo-o.
Olin yhtenä päivänä kaupungilla,
kun joku tyyppi tuli kadulla luokseni ja sanoi:
"Mahtava se sinun Netflix-show!" Kiitin kohteliaasti.
Hän sanoi: "Tykkäsin siitä Supreme-jaksostasi."
Olin ihan äimänä.
"En ole tehnyt mitään Supreme-jaksoa."
Sitten tajusin, että hän puhuu Hasan Minhajista.
Patriot Act -sarjasta.
Eri show.
Eri tyyppi.
Hän oli tosi pahoillaan.
Hän tajusi heti virheensä ja yritti korjata sen.
Hän sanoi: "Siis tarkoitin Aziz!" Ja minä: "Joo, näin on."
"Master of None!" Ja minä myötäilin.
"Parks and Rec!" Myötäilin edelleen.
"Se 'Pitäkää hauskaa' -vitsi!" Ja myötäilin.
"Ja sinulla oli se ahdistelujuttu viime vuonna?"
"Ei, ei, ei!
Se oli Hasan."
En ole puhunut tapauksesta paljonkaan,
paitsi nyt tällä kiertueella,
koska te tulitte, ja se merkitsee paljon.
Moni teistä haluaa varmaan kuulla, mitä ajattelen koko jutusta.
Ja siihen on vähän hankala vastata,
koska olen kokenut viime vuonna niin paljon kaikkea.
Välillä olin peloissani.
Välillä nöyryytetty.
Välillä olin häpeissäni.
Ja lopulta -
minusta tuntui kauhealta, että se ihminen koki kaiken niin.
Vuosi on mennyt, joten toivon, että se oli askel eteenpäin.
Sitä se oli minulle, ja sai minut ajattelemaan.
Toivon olevani parempi ihminen.
Mietin aina yhtä keskustelua ystäväni kanssa.
Hän sanoi: "Tiedätkö mitä?
Se juttu sai minut miettimään kaikkia treffejä, joilla olen ollut."
Ajattelin, että se on aika uskomatonta.
Itseni lisäksi juttu sai myös muut ajattelemaan asioita,
ja se on hyvä asia.
Näin ajattelen siitä jutusta.
Ja tiedän...
tämä ei ole riemukkain aloitus komediaesitykselle.
Mutta haluan, että tiedätte, mitä ajattelen koko jutusta,
ennen kuin vietämme illan yhdessä.
Olipa se syvällistä.
Mistä muusta puhuisimme?
Amerikasta?
Kaikki ovat tosi huolissaan nyt.
Monet ovat alamaissa.
Väki sanoo: "Voi luoja. Nyt se paskan lykkäsi."
Ei minua huoleta.
Tiedättekö, miksi? Koska olemme Amerikassa.
Ei paska satanut niskaan nyt. Paskaa on ollut aina niskassamme.
Puhdasta niskaa ei olekaan.
Ainahan jokin on paskaa.
Jokainen sukupolvi on käynyt läpi oman paskansa.
He selviytyivät, ja mekin selviydymme.
Ja jotkut sukupolvet ovat sietäneet paljon enemmän paskaa kuin me.
Ajatellaan vaikka lama-aikaa,
Vietnamin sotaa, kutsuntoja...
Mitä jos kutsu kävisi meille?
Nykyajan ihmisille?
"En ehdi sotimaan. Perustin juuri firman.
Teemme luomukenkiä cashewpähkinöistä.
Niiden nimi on 'Cashoes'."
Ennen vanhaan kaveri olisi saanut kiväärin kouraansa:
"Painu ampumaan pari aasialaista!"
Nyt hän sanoo töissä:
"Ei sitä lausuta 'fo' vaan 'fa'."
Kun taas hänen isoisänsä...
Mutta lupaan teille, me selviydymme tästä.
Vaikka nyt näyttää huonolta,
meillä on yhä kykyä kuunnella ja ymmärtää.
Kerronpa teille esimerkin.
Luin tämän jutun. Eräs tyttö oli lähdössä koulun tanssiaisiin.
Valkoinen tyttö, jolla oli aasialainen asu.
Koulussa oli aasialainen poika, ja asu loukkasi häntä.
Hän teki aika siistin tempun.
Hän käveli tytön luokse, ja he juttelivat asiasta.
Hän puhui tytön kanssa kulttuurisesta omimisesta.
Tyttö vakuutti, että kyse oli kunnioituksesta ja ihailusta.
Ja kumpikin oppi jotain toistensa näkemyksistä.
Ja se oli... vitsi! Ei niin oikeasti tapahtunut.
Miksi ihmeessä niin tapahtuisi?
Ehei. Tyyppi tviittasi kuvia tytöstä ja kirjoitti:
"Kulttuurini ei ole mikään saatanan tanssimekko!"
Ja siitä tuli uutinen ympäri maailmaa!
Ja siitä oli artikkeleita ja tviittejä,
ja minä luin ne kaikki.
Minusta on huippuhauskaa lukea noita viestiketjuja,
joissa riidellään ja yritetään lytätä toinen.
Tiedättekö? Esimerkiksi joku sanoo:
"Miten voi vain omia kiinalaista kulttuuria?"
Toinen: "Joku kiinalainen omi sen kyllä Malesiasta."
Voi helvetti!
Joku tiesi paremmin!
Silmiesi piti nähdä kaikki.
Sillä toisella ei ole edes otsaa.
Silmämunat jatkuvat ylöspäin,
jotta hän näkee kaikki epäoikeudenmukaisuudet.
Ja hei, näinhän minä ne kuvat.
Ei se ihminen tainnut tarkoittaa mitään pahaa.
Eihän se tyttö tviitannut: "Tsekatkaa vinosilmämekkoni!"
Se olisi ollut paha.
Vai enkö tiedä kaikkea?
Nousiko hän autosta näin?
"Konichiwa, ämmät!
Missä olla tanssia?"
Tuo olisi vähän ongelmallista.
Nykyään, kun aletaan puhua rasistisista jutuista,
sanon vain: "Voitaisiinko vaihtaa puheenaihetta?
Tuskin saamme asiaa korjattua tällä brunssilla.
En usko, että tämä porukka ratkaisee tapauksen."
Sanottiinpa rasisteista mitä hyvänsä, he ovat yleensä lyhytsanaisia.
Mutta vastikään havahtuneet valkoiset ovat uuvuttavia!
"Mitä tilastot sanovat? Mistä luit sen artikkelin?"
Chin cha cha cha cha.
"Aziz, oletko nähnyt sitä Simpsonien jaksoa?
Siinä on se intialainen hahmo Apu-papu-diiba-daaba-duu.
Mielipiteet, kielibideet Luin juuri mielipiteen
Nyt minä kerron mitä siinä luki
Tässä on jutun tärkeimmät pointit
Badoo badoo badoo badoo badoo doo doo"
"Voitko vaan sanoa minua Apuksi ja antaa minun olla?"
"Ai... joo.
Tiedän.
Tiedän, Candice. Näin sen 30 vuotta sitten.
Valkoinen kundi puhuu intialaisella korostuksella.
Arvostan toki tukeasi,
mutta rasismi ei tule todeksi vasta kun valkoiset hoksaavat sen."
Siis en minäkään pidä niistä hahmoista.
"Miksei kukaan älähtänyt 30 vuotta sitten.
Voitamme palkintoja, eikä kukaan sano mitään."
Intialaiset ovat voineet puhua asioista viimeiset neljä vuotta.
Kulttuurimme nousi esiin hitaasti.
Tiedättekö, kuka oli ensimmäinen intialainen, jonka näin TV:ssä?
Minä!
Jonkun aikaa siis meni.
Tai siis olihan No Doubtilla se basisti,
mutta hei...
hän soitti taustalla bassoa!
Ei hänellä ollut foorumia, missä puhua näistä!
Sitä paitsi sen bändin dynamiikka tiedetään.
"Gwen, intialais-amerikkalainen yhteisö on vähän huolissaan..."
"Älä puhu!"
"Okei! Anteeksi."
Tämä on jännää aikaa -
valkoisille.
Olen tarkkaillut teitä.
Näen, mitä tapahtuu.
Yritätte kovasti olla kilttejä vähemmistöille -
eri tavalla kuin ikinä ennen.
Käytätte siihen aikaa. Näette vaivaa.
Osallistutte mukaan. Katsoitte Crazy Rich Asians -leffan.
Oikea valkoisten joukkoryntäys. Huippua.
Onko joku täällä nähnyt sen?
Nostakaa kätenne, kaikki.
Joo.
Rouva siinä. Näitkö sen?
Hyviä arvioita oli 97 % Rotten Tomatoes -sivulla.
Oliko se sinusta niin hyvä?
Vähän vähemmän? Mitä olisit antanut sille?
85 prosenttia.
85? Vau!
12 prosenttia vähemmän.
Oliko jotain, mistä et pitänyt,
kun annoit 12 pistettä vähemmän?
Hermostuttaako sinua juuri nyt?
Kunhan kiusaan.
Ei ole väliä, mitä tykkäsit siitä.
On vain hauskaa saada valkoisille paha mieli, ja...
Tosi hellyttävää. On tultu pitkä matka -
vain kahden sukupolven aikana.
Isoäitisi ei sanoisi Crazy Rich Asians.
Vaan: "Se elokuva, jossa on liikaa itämaalaisia."
Ja nyt mietit: "85? Paskat, perun puheeni. 97.
Mitä pitää sanoa, etten joudu pulaan?"
Tarkoitus on hyvä, mutta jotkut käyttäytyvät oudosti.
Kysyin yhdeltä naiselta, oliko hän nähnyt elokuvan.
Hän: "Joo!" Minä: "Pidit siitä?"
Hän: "En oikeasti ole katsonut sitä."
Minä: "Miksi ihmeessä valehtelet?
Luulitko, että annan keksin?"
Mutta paras kerta oli, kun kysyin joltain,
pitikö hän leffasta,
ja vastaus kuului: "Tiedätkö mitä, Aziz?
Ensimmäisellä kerralla en pitänyt siitä.
Mutta katsoin sen uudelleen aasialaiskaverini kanssa,
jolle oli todella tärkeää -
nähdä itsensä edustettuna valkokankaalla, että aloin pitää leffasta."
Sanoin: "Ei se tarkoita, että sinä pidit siitä,
tuo on vain tosi outoa ja alentavaa sanoa noin."
Entä jos minä olisin katsonut Ostarikyttä-leffan...
enkä olisi pitänyt siitä,
mutta katsottuani sen pulskan valkoisen kaverini kanssa...
näkökantani muuttui täysin.
Mutta hei, annan tunnustustakin.
Olen 36-vuotias.
Valkoiset yrittävät enemmän kuin koskaan.
Onhan niitäkin, jotka eivät yritä yhtään,
ja niitä, jotka menevät aika vihaisina toiseen suuntaan,
mutta kaiken kaikkiaan, tämä painos valkoisista yrittää eniten.
Ja minusta se on huippua, ja arvostan sitä.
Mutta joskus vähän epäilyttää.
Vähemmistöt, tiedätte, mitä tarkoitan?
Eikö tunnukin se joskus kummalta?
Eikö tunnukin se vähän oudolta?
Aivan kuin jotkut pelaisivat peliä,
jossa pisteitä saa hyvistä teoista.
Siis onko olemassa joku salainen Candy Crush,
josta emme tiedä?
Aivan kuin valkoiset kokoontuisivat salassa:
"Lasketaanpa pisteet. Mitä teitte tasa-arvon eteen tänään?
Antaa kuulua. Brian, kerro päivästäsi."
"Sanoin yhdelle afroamerikkalaiselle ystävälleni.
että Black Panther olisi ansainnut Oscarin.
Sitten tviittasin tukeakseni -
yhtä uutta dokumenttia, jonka eräs lesbo oli ohjannut.
Ja Instagramissa tuin Colin Kaepernickiä.
Sitten ylitin kadun, kun näin mustan kaverin.
Paska! Tarvitsen lisää pisteitä! Mitä voisin tehdä?
Tunnustin Instassa nauttineeni valkoisten etuoikeudesta -
tehtyäni jotain vuonna 2015."
Ding ding ding ding ding!
"Kertokaa, mitä hän voitti!"
"Brian sai hurjasti Instagram-tykkäyksiä -
muilta valkoisilta, jotka pelaavat samaa peliä!"
Tiedän joidenkin täällä ajattelevan:
"Hei, Aziz. Mitä helvettiä?
Olen valkoinen, en tee noin.
Tulinhan katsomaan sinua. Tuen vähemmistöjen taidetta!"
Nyt on hankalat ajat kirjoittaa vitsejä.
Pitää olla tarkkana siinä, mitä sanoo.
Ihan tavallisetkin ihmiset joutuvat pulaan.
Joku aika sitten joku joutui hankaluuksiin,
kun hän käytti sanaa "niggardly".
Mikä muuten ei liity mitenkään rotuun.
Se tarkoittaa pihiä.
Voitte tarkistaa vaikka, se on ihan viaton sana.
Ja joku joutui siitä pulaan.
Mikä on älytöntä.
Mutta toki "cheap" eli nuuka olisi ajanut saman asian.
En tiedä, miksi joku halusi kaivaa verta nenästään.
"Tiedän, miltä sanalta se kuulostaa.
Mutta haluan käyttää isoa sanaa!
Miten niin tavallinen lippu?
Ostetaan pikapassi. Älä ole niin pihi!"
Yksi pulaan joutuneista oli Ohion senaattori -
nimeltä Sherrod Brown.
Heillä oli kokous sotilasmenoista.
Hän sanoi lainsäätäjille:
"Kun puhutaan ase- ja sotilasmenoista,
olette valmiita tuhlailuun,
mutta sotaveteraanien suhteen heittäydytte tosi piheiksi."
He sanoivat: "Että mitä?"
"Sanoin, että heittäydytte tosi piheiksi."
"Mikä se viimeinen sana oli?" "Sanoin 'pihi'."
"Heittäkää hänet pihalle!"
Ja hän joutui pulaan.
Sitten he tarkistivat sanan sanakirjasta,
ja hän pääsi pälkähästä.
Mutta kun luin jutun ensi kertaa, olin hämmentynyt.
Sukunimihän oli Brown, mikä tarkoittaa ruskeaa,
ja ajattelin: "Ei kai tässä ole mitään.
Vai enkö nyt vaan tajua jotain?
Onko jotain, mitä en tiedä?
Mitä, valkoinen? Heittäkää pihalle!" No ei.
Se on ihan viaton sana. Ei siinä ole mitään vikaa.
Kuten valkoinen heppu siinä. Jos haluat -
heittää sen peliin joskus, anna mennä vaan. Ei siinä mitään.
Kuten selitin, sanassa ei ole mitään vikaa.
Vai mitä? Tajusit sen. Mitä jos huutaisit sen mikkiin -
nyt heti, jooko? No niin, anna mennä. Anna mennä nyt vaan.
No niin. Hän meinasi tehdä sen! Voitteko uskoa? Kuulkaas nyt, sir.
Tuo ei ole kivaa.
Tämä oli testi ja reputit!
Ei sitä voi noin vaan mennä sanomaan!
Jos tilanne tulee kohdalle luonnostaan,
sitten voit harkita sitä.
En tiedä, mikä se voisi olla. Ehkä...
Vaikkapa illallisella afroamerikkalaisen pomosi kanssa?
Hän ottaa laskun, ja katsot juomarahaa,
ja sanot: "En tiedä, sir. Tuo on vähän pihiä."
Siihen tilanteeseen se sopisi.
Pitää olla tarkkana siinä, mitä sanoo.
Ja myös siinä, mitä tuli sanottua.
Koska vanhat tviitit kaivetaan esiin.
Vanhat videoklipit löydetään.
Tosin tiedättekö, miksi se on outoa?
Katsotteko koskaan joitain tosi suosittuja juttuja,
jotka ovat aika tuoreita?
Niissä on nimittäin juttuja!
Katsoin Kauhea kankkunen -leffaa.
Sehän oli ihan mieletön hitti. Eikä kovin vanha.
Yhdessä kohtauksessa Bradley Cooper sanoo:
"Kuulutetaan tohtori Hinuria!"
Se on elokuvassa!
Kirjoititteko te kirjeen? Minä en kirjoittanut.
Eikä se ole vain elokuvassa, vaan myös trailerissa!
Tiedättekö miksi?
Se näytettiin koeyleisölle,
ja aina kun Bradley sanoi "Kuulutus tohtori Hinurille!",
kaikki olivat ihan innoissaan: "Ihan huippu leffa! Mahtava sana!"
Kun katsoo noita juttuja, jotka eivät ole vanhojakaan,
vuoden 2019 silmin, ne näyttävät oudoilta.
Katsoin Konttorin uusintoja.
Mikä oli sarjan koukku?
Jim ja Pam. Kunpa he päätyisivät yhteen!
Kun sitä katsoo nyt, tulee vähän kumma olo.
Nainen on kihloissa. Mies vonkaa häntä neljä kautta.
En oikein tiedä, sopiiko tuo työpaikalle.
Jos Konttori tehtäisiin uusiksi nyt,
se päättyisi Pamin uraauurtavaan voittoon ahdistelutapauksessa.
Sarjan loppujaksossa kävisi ilmi, mistä dokumentissa oli kyse:
todistusaineiston keräämisestä Jimiä vastaan!
Katsoin myös omaa sarjaani, Puisto-osaston uusintoja.
Rakastan sitä sarjaa ja sitä porukkaa.
Mutta katsoin joitain uusintoja, ja tuli vähän kumma olo.
Yhdessä jaksossa oli kohtaus,
jossa hahmoni Tom hankkii lahjan Rashida Jonesin esittämälle hahmolle.
Hankin hänelle nallekarhun.
Mutta nallessa on vakoilukamera.
Jos saisin käsikirjoituksen nyt, sanoisin:
"En aio tehdä tätä.
Olen aika varma, että Tom joutuisi vankilaan."
Mutta silloin sanoin:
"Pääsen näkemään hänen talonsa sisälle."
Mutta tämä on kiinnostavaa. Mitä se kertoo?
Olimmeko Puisto-osaston väen kanssa pahoja ihmisiä? Emme.
Kulttuuri oli eri.
Ei kaikkea voi tuomita vuoden 2019 standardeja vasten.
Joitain asioita totta kai, mutta ei kaikkea.
Yritän vain sanoa: "Kuulkaa. Olemme kaikki paskoja.
Meillä on sokeat pisteemme.
Meistä tulee hitaasti viisaampia ja parempia.
Olemme matkalla.
Jos joku ajattelee:
"En ole paska. Tunnen kaikki vähemmistöt."
Silloin on tosi paska.
Se on tosi ylimielistä!
Vähän nöyryyttä!
Ettekö tajua, että 50 vuoden päästä -
katsomme taakse ja tunnemme itsemme täysiksi paskiaisiksi?
Eikö se ole se haavekin,
tavallaan?
Että 50 vuoden päästä emme edes osaa puolustella tekojamme lastenlapsille.
Toteamme vaan: "Joo, en tiedä, mitä helvettiä silloin tapahtui.
Kodittomia oli kaikkialla, eikä kukaan välittänyt paskaakaan.
Sitä vain koitti välttää katsekontaktia -
ja toivoi, etteivät ne lähde perään.
Joskus, kun ne ojentelivat kuppeja, sitä otti lompakon:
'Sori. On vain seteleitä.'
Sitten takaisin skootterin selkään -
ja häipyi helvettiin sieltä!
Vuosi 2019 oli outoa aikaa.
Kaikki mustat tyypit pantiin linnaan.
Joka ikinen musta oli linnassa,
paitsi ehkä Drake, LeVar Burton, ja se yksi Stranger Things -sarjan lapsi.
Mutta muuten kaikki muut mustat pantiin linnaan -
vaikka ruohonpoltosta.
Sitten ruoho laillistettiin, ja ne tyypit jätettiin sinne.
En tiedä, ehkä asia olisi hoitunut parilla puhelulla."
Kulttuuriympäristö muuttaa kaiken.
Miettikää vaikka R. Kellyä.
Kaikki se tieto oli saatavilla.
Oli se Aaliyah-juttu, ne videonauhat,
ja kaikki vain ummistivat silmänsä.
Mutta nyt kulttuuri on tullut katkeamispisteeseen.
Nyt voi katsoa yhdeltä istumalta kuuden tunnin dokumentin.
Kaikki ajattelevat: "Onhan se tieto ollut saatavilla -
pitkissä raporteissa,
mutta kun se on laitettu viihdyttävään pakettiin, nyt riittää!"
Katsoin sen.
Aika rankkaa.
Taputtakaa, jos olette saaneet tarpeeksenne R. Kellystä.
Vau. Aika moni.
Ohjelma oli tosi vangitsevasti tehty.
Moni, joka teki töitä hänen kanssaan, on kommentoinut asiaa.
Kuten Lady Gaga, Chance the Rapper.
Tiedättekö, kuka ei ole sanonut mitään?
Tuo tyyppi! Et ole sanonut mitään, sir!
-Mikä sinun nimesi on? -Dan.
-Dan. Entä sukunimi? -Greenblatt.
Dan Greenblatt.
En ole nähnyt sanan sanaa Dan Greenblattilta.
Mutta miksi olisin?
Eihän liene dokumenttia siitä, että olet tukenut R. Kellyä?
Olet onnekas siinä suhteessa. Eikö se olisi aika noloa?
Jos te katsoitte sitä dokumenttia,
ja kun videosta kerrottiin, sitä luuli,
että kai nyt viimeistään joku tajuaa, että tämä on väärin.
Mutta ei siitä välitetty.
Tässä on Dan Greenblatt vain viikko nauhan jälkeen.
It's a remix to ignition I got them fresh out the kitchen
I got the rollin'...
Tässä on Dan vain kaksi viikkoa myöhemmin -
ajamassa töihin.
I'm sippin' on coke and rum
I'm like, "So, what? I'm drunk" It's the...
Kiitä onneasi, ettei siitä ole videota. Tiedät, että tykkäsit niistä biiseistä.
Eikö se olisi kauheaa,
jos sinusta olisi videota 18 vuoden takaa?
Vaikka kertomassa, että olet menossa R. Kellyn konserttiin,
ja miten hauskaa siellä oli ja miten hurjaa meno oli.
Kauheaa, eikö? Arvatkaa, kenestä on sellainen video.
Minusta!
Niin! Ensimmäisen spesiaalini lopussa -
näytin sen yleisölle.
Näytin spesiaalini lopuksi videosta pitkän pätkän,
jossa hehkutan, miten huippua oli käydä R. Kellyn konsertissa.
En käy enää, mutta se video on yhä saatavilla.
Ja katson sitä dokumenttia kauhun vallassa!
"Toivottavasti ne eivät vedä esiin niitä klippejä!
Tämä vuosi on ollut jo tarpeeksi hankala."
Minä nimittäin kuuntelin sen vasta, eikä se oikein kestä aikaa.
Kaikki sanat, joita käytin, olivat pahimmat mahdolliset.
Kuvittelin, että Wendy Williams ja kumppanit käyvät komediaklubeilla,
ja näkevät minun julistavan lavalla: "R. Kelly on lempiartistini!"
"R. Kelly on hänen lempiartistinsa.
Eikä siinä vielä kaikki.
Katsotaanpa pätkä Azizin komediaspesiaalista,
joka tuli pari vuotta myöhemmin."
"Kuulkaa, viimeksihän puhuin R. Kellystä.
Eikä nyt tarvitse tehdä niin,
mutta harmi vain, kun R. Kelly tekee koko ajan mielettömiä juttuja!
Ihan mielettömiä juttuja!
Mielettömiä juttuja!
Mielettömiä juttuja..."
Kun katsoin sitä spesiaalia, oli outoa,
kun siinä oli paljon vitsejä, jotka olin unohtanut.
Olin silloin kai 10 vanha.
Siinä oli osia, joita en ehkä sanoisi tänään.
Tuntui pahalta. Sitten tuumin: "Olkoon."
Niinhän sen pitääkin mennä.
Jos ei muutu yhtään 10 vuodessa,
on perseestä! Ihmistenhän pitääkin muuttua.
Mutta mukana oli vitsejä, joita en kertoisi nyt.
Yksi vanha juttu liittyi pikkuserkkuuni Harrisiin,
ja... No kiitos, ihan sama.
Ja...
Yksi vitsini kertoi siitä, että hän tykkäsi oudoista TV-sarjoista,
ja hän oli pulskahko.
Yksi vitsi meni näin: "Kuulkaa,
on harvinaista nähdä pulska intialaislapsi!
Kuin näkisi tähdenlennon, paitsi että se on läski, ruskea ja maassa.
Ei se ollut niin paha,
mutta jos mietin sitä vitsiä tänään,
en osoittelisi pikkuserkkuni liikakiloja globaalilla tasolla.
Ehkäpä laitan sen sivuun.
Mutta silloin olin 25.
Kunhan puhuin tunnin, ihan helvetin sama!
Heitin pikku-Harrisin susille.
Hän on vähän pulska, eli oikeasti piti pukata häntä.
Ei hän ole vihainen.
Hän pääsi työharjoitteluihin sen vitsin takia.
Ihmiset sanovat: "Mitä? Oletko sinä se Harris?"
Ei hän enää ole pulska.
Hän on tosi lihaksikas. Käy salilla yhtenään.
Kai hän sai elinikäiset traumat.
"En ole mikään tähdenlento!"
Katsoin sen dokumentin Michael Jaksonista.
En tiedä, oletteko katsoneet sitä,
mutta oletetaan, että olette,
ja olette yhtä vakuuttuneita kuin R. Kellyn kohdalla.
Taputtakaa, jos ette jaksa enää Michael Jacksonia.
Missä ne R. Kelly -taputukset ovat?
Taputtajia oli paljon vähemmän.
Te kaikki ajattelitte:
"Valitan, Aziz, mutta se musiikki on paljon parempaa.
Kellyn ymmärrän, mutta Michaelin kohdalla vedän rajan.
Olen menossa naimisiin ensi kuussa."
Dan, etkö sano mitään?
Dan miettii: "Kuulin, että lapsia oli vain kaksi. Ihan sama.
Sori, Aziz, lähden kotiin ja kuuntelen 'Thrilleriä'.
Katson Bill Cosby -show'ta ja menen petiin. Revi siitä!"
No niin, mutta Dan.
Kuvitellaan, että tulee entistä pahempi dokumentti.
Siinä sanotaan, että -
lapsia oli tuhat. Joko riittää Michael Jackson?
Aivan. Näettekö?
Dan on periaatteen mies.
"Kaksi lasta on yksi juttu, mutta joku raja pitää olla."
Ja Danille se raja on yhtä kuin tuhat lasta!
Eikö ole outoa, että meille nuo jutut ovat ajanvietettä?
Eikö se ole vähän outoa? Kaverinne sanovat:
"Voi vitsi. Oletko nähnyt sen,
missä ne pari tyyppiä kuvaa tarkkaan hyväksikäyttöään neljän tunnin ajan?"
"En."
"Sinun täytyy nähdä se!"
En tiedä, mitä oikeasti tapahtui,
mutta se täytyy sanoa, että jotain outoa siellä oli meneillään,
ja Michael oli aika sairas.
Olisivatpa ihmiset hänen ympärillään auttaneet häntä enemmän.
Tiedättekö?
Hänhän otti ne lapset mukaan kiertueille ja kaikkea.
Olen ollut kiertueilla. Tiedän, millaista se on. Väkeä on paljon.
On kiertumanageri, lämppärikoomikoita,
keikkapaikan väkeä.
Jos ilmaantuisin paikalle perjantaina ja ilmoittaisin:
"Hei, tämä on Justin. Hän on kanssani koko viikon."
"Aziz, Justin on 6-vuotias."
"Mutta hän on kaverini!"
"Ehkä tarvitset omanikäisiä kavereita."
"Mutta en saanut olla lapsi. Olen Peter Pan."
"Ei, sinä taidat olla pedofiili. Tule, Justin.
Mennään vanhempiesi luo.
Ja jutellaan äitisi kanssa prioriteeteista."
Nouse hetkeksi ylös.
En tunne tätä lasta.
Olisit voinut esittää Justinia.
"Tässä on kaverini Justin. Hän on kanssani..."
Miksi helvetissä istut täällä eturivissä?
Eli isä ja kaksi poikaa?
Niin... no tuota...
Jos tämä päätyy spesiaaliin, äiti ei kyllä tykkää.
Niin sitä pitää, iskä!
Mikä nimesi on?
Tyler.
-Tyler. Entä toinen lapsi? -Dylan.
Dylan. Tyler ja Dylan. Okei. Kuinka vanha olet, Tyler?
-10. -10?
Voi paska!
Täydellinen roolitus!
Jessus.
Mikä iskän nimi on?
-Ben. -Ben. No niin.
Teit oudon päätöksen, kun toit lapset tänne.
Toinen hankaluus Michaelin jutussa on se,
etten tiedä, mitä ajatella, koska minulla on netti,
ja netti voi vahvistaa kaiken, mitä haluaa uskoa, eikö niin?
Voin kirjoittaa hakukenttään: "Michael Jackson syyllinen."
Ja sitten: "Mitä?
Michael on hirviö. Miten hän saattoi tehdä niin?"
Mutta voin myös -
kirjoittaa YouTubeen: "Michael Jackson syytön."
Ja sitten: "Mitä?
Ne pennut lavastivat hänet!"
En tiedä, mitä uskoa,
koska YouTube-video saa uskomaan mitä tahansa!
Katsoin kerran videon ja mietin: "Hetkinen,
minäkö illuminati-salaseurassa?
Ne esittivät kyllä aika vakuuttavat todisteet."
Katsoin videon ja ajattelin: "Aziz Ansari: illuminati.
Katsokaa nimeä. Miten se tavataan?
Kaksi A-kirjainta.Mitä niissä on? Kaksi triangelia.
Mitä muuta nimessä on? Kaksi i-kirjainta.
A-Z-I-Z A-N-S-A-R-I.
Kaksi i:tä, kaksi triangelia.
Mitä hänellä on päässään? Kaksi silmää.
Aziz Ansari: illuminati."
Jos Michael teki ne jutut, siitä syntyi melkoinen kulttuurinen ongelma.
Sillä musiikkihan on syvälle juurtunut osa elämää.
Ensimmäinen muistoni musiikista on ajalta,
kun olin vain vähän Tyleria nuorempi.
Ja muistan -
kuunnelleeni Michael Jacksonin Thriller-kasettia.
Se on ensimmäinen musiikkimuistoni. Entä sinun?
Ensimmäinen biisi, jota muistat soittaneesi ja kuunnelleesi?
-Ehkä "Thriller". -Ehkä "Thriller"?
Mikä biisi?
Mitä tarkoitat?
Mikä kappale albumilta? Ai "Thriller"-kappale?
Miten pyyhit sen pois elämästäsi, Tyler?
Siitä tulee osa sinua, eikö niin?
Tiedättekö, mikä minusta olisi hulluin pulma ikinä?
Mitä jos vuonna 1999 -
Osama Bin Laden olisi julkaissut -
uskomattoman jazz-albumin?
Siitä olisi sanottu: "Tämä on merkkiteos.
Tämä on Miles-Coltrane-Bin Laden."
Ja sinä tiettynä päivänä uutisankkuri sanoi:
"Iskun tekjiä oli luultavasti...
jazz-legenda Osama Bin Laden?
Se saksofoninsoittaja? Oliko se varmasti sama tyyppi?
Taivas. Olemme shokissa täällä studiossa.
Puhelimessa on hänen levy-yhtiönsä edustaja.
Eli Darren Bop Boppity Bop Bop Recordsilta.
Darren, mitä ajattelet tästä?"
"Olen täysin shokissa. En voi uskoa tätä.
Näin häntä pari viikkoa sitten. Hän oli todella ystävällinen."
"Niinkö? Ystävällinen?"
"Niin, hän auttoi minua muuttamaan uuteen asuntooni.
Hän haki minut monesti lentokentältä.
Hitto. Pitäisi varmaan kertoa FBI:lle siitä.
Mutta en voi uskoa tätä."
"Entä hänen musiikkinsa, Darren?"
"No, mehän vain juuri...
saimme juuri joululevyn Michael Bublén kanssa tehtyä, ja...
jos totta puhutaan,
se on sairaan hyvä.
Mutta...
se pitää varmaan hyllyttää."
"Se tosiaan pitänee hyllyttää.
Uskon, että monet jazz-fanit miettivät sitä tänään.
Saammeko vielä nauttia tästä musiikista?
Kysytään katsojilta. Otetaan puhelu.
Meillä on soittaja Brooklynista.
Herra nimeltä Dan Greenblatt. Dan, mitä mieltä olet?"
"Eihän siinä nyt tuhatta rakennusta mennyt."
En tiedä, miten Michaelin käy, mutta...
luulen, että R. Kelly on pikkuisen lirissä.
Hänelle sataa syytteitä.
Kaikki yritykset ovat hylänneet hänet. RCA, Sony, kaikki.
Nykyisin, jos on kyse isosta yhtiöistä,
ja yksi työntekijä mokaa, koko yritys on tulilinjalla.
Vähän kuin se, mitä Pizza Hutille tapahtui.
Tyyppi tilasi pepperonipizzan.
Kun pizza tuli,
pepperoni oli aseteltu hakaristin muotoon.
Mutta monen mielestä se ei muistuttanut hakaristiä.
Heistä se näytti tavalliselta pizzalta.
Netissä ollaan kahta mieltä.
Myös minusta se näytti aika tavalliselta pizzalta.
Entä teistä? Taputtakaa, jos se näytti hakaristiltä.
Taputtakaa, jos se oli hakaristi.
Muutama takana.
Taputtakaa, jos se näytti tavalliselta pizzalta.
Selvä. Entä sinä, sir?
Näyttikö se ihan tavalliselta?
Kyllä? Valehteliko se tyyppi vain saadakseen huomiota -
tai jotain sellaista?
Muistatko, missä näit sen?
Kuva oli New York Timesissa ja Washington Postissa,
mutta Washington Post julkaisi kai vahingossa -
muokatun kuvan. Muistatko, missä näit sen?
-Washington Postissa. -Ai niinkö?
Tiedättekö, mikä on kiinnostavaa?
Keksin koko jutun alusta loppuun.
En halua nolata sinua, mutta sinä ja kaikki te, jotka taputitte,
te olette se saatanan ongelma.
Mitä oikein meinaatte?
Tähän on nyt tultu.
Pidätte mielipidettänne niin arvokkaana,
että kerrotte sen asioista, jotka eivät ole totta?
Ihan totta. Teen näin joka ilta, ja aina ihmiset taputtavat.
Ensimmäisenä taputtaneet:
"Se on hakaristi. Näin se on maassamme.
Trump varmaan asetteli ne pepperonit itse!"
Toisena taputtaneet:
"Eikä. Maamme yliherkkä poliittisesti korrekti väki herppasi!"
Nämä ihmiset eivät tajua sitä,
että vaikka väittivät päinvastaisia asioita,
he ovat yksi ja sama ihminen.
Eivät he välitä oppimisesta tai keskustelusta,
he haluavat vain kertoa ohjelmoidun reaktionsa.
He tietävät jo nyt mielipiteensä kaikesta.
Ja te, jotka ette taputtaneet,
ette pääse pälkähästä.
Näin naamanne.
Ette ajatelleet: "Miesparka. Toivottavasti niin ei käynyt."
Ei, vaan te istuitte siinä -
ja kaikilla pyöri yksi ajatus mielessä.
"Miksen nähnyt sitä Pizza Hut -juttua?
Näitkö sinä sen? Entä sinä?
Katson paljon uutisia. Katson CNN:ää koko helvetin päivän!
Lopun ajan tuijotan puhelinta,
ja jos en pääse nettiin tuntiin,
olen heti jäljessä!"
Muuten, kai te vähän epäilitte tätä juttua,
sillä jos näin olisi käynyt, se ei olisi ollut Pizza Hut,
vaan Papa John's.
Siistiä.
Joku nainen juuri huusi: "Hauskaa!"
Se ei ollut tarpeen, mutta kiitos.
Tämän vuoksi live-esiintymiset ovat huippuja.
Koskaan ei tiedä, mitä tapahtuu.
"Hauskaa!" Noin ei ole käynyt ikinä 18 vuoden urallani.
Puhutaanpa hetki Alzheimerista.
Isoäidilläni on Alzheimer.
Näin hänet Intiassa joululomalla.
En tiedä, koskettaako Alzheimer elämäänne,
mutta se on surullinen sairaus.
Hänellä on hoitaja. Nainen nimeltä Fatima.
Fatima neuvoi minua, miten Alzheimer-potilaiden kanssa ollaan,
koska heillä on kaikkia pikku juttuja, jotka pitää huomioida.
Yksi isoäitini oireista on,
että hän toistelee samoja kysymyksiä.
Hän kyseli esimerkiksi vähän väliä:
"Onko Aisha tekemässä samosia?"
Ja Fatima vastasi: "Juu, siellä hän on!"
Tämä oli minusta outoa, koska Aisha on isoäidin sisko,
joka on jo kuollut.
Hän ei tosiaankaan ole keittiössä tekemässä samosia.
Kysyin Fatimalta:
"Miksi sanot noin ja valehtelet?"
Hän sanoi: "Joskus se on helpompaa niin."
Minä siihen: "Ahaa. Se tuntuu vähän ilkeältä."
Mutta olin siellä valkoihoisen tyttöystäväni kanssa.
Ja aina välillä,
kun olimme siellä, isoäiti sanoi:
"Kuka tuo valkoinen nainen on?"
Minä: "Hän on tyttöystäväni."
"Siis vaimosiko?"
"Ei. Me seurustelemme,
rakastamme toisiamme, menemme ehkä naimisiin,
ja halusin sinun tapaavan hänet."
"Ahaa, selvä.
Kuka tuo valkoinen nainen on?"
"Hän on tyttöystäväni."
"Siis vaimosiko?"
"Menemme ehkä joskus naimisiin,
rakastamme toisiamme paljon.
-Halusin, että tapaatte." -"Ahaa."
Kuka tuo nainen on?"
"Britit ovat palanneet.
Ja haluaisimme nähdä paperinne."
Surullisinta tapaamisessa oli se, kun isoäitini -
kyseli, voisinko jäädä vähän pitemmäksi aikaa.
Hän: "Mitä jos jäisit pariksi yöksi -
ja olisit mummisi kanssa?"
Minä: "En voi, mummi. Pitää palata valmistelemaan kiertuettani."
Hän: "Ahaa, selvä...
Hei, mitä jos jäisit pariksi yöksi -
ja olisit mummisi kanssa?"
Minä: "En voi, mummi.
Lennän kotiin huomenna kiertueen takia."
"Ahaa, selvä."
Hän jatkoi kyselyä. Minä jatkoin vastailua.
Se oli sydäntäraastavaa, koska...
tiesin, ettei se ollut totta.
Siis olihan paluulentoni seuraavana päivänä,
mutta olisin saanut järjestettyä vähän lisää aikaa.
Mutta en ole niin hyvä ihminen.
Olen yhden iltapäivän hyvä, en kahta yötä peräkkäin.
Hän kysyi minulta taas, ja olin juuri aikeissa vastata,
kun Fatima taputti olkapäätäni ja sanoi:
"Sano hänelle, että jäät."
Ja minä sanoin: "Oho. Olen huono lapsenlapsi, mutta...
sinä olet joku demoni. En sano niin! Se on ilkeää!
Joo, mummi! Jään koko viikoksi!
Ja arvaa, kuka muukin on täällä! Aisha, tuopa ne samosat!"
On vaikeaa nähdä hänet sellaisena,
koska muistan, millainen hän oli nuorempana.
Ja se on pelottavaa, kun tulee tähän ikään.
Olen nyt 36,
ja olen nähnyt ihmisten vanhenevan, ja mitä se tekee ihmisille.
Kun nuorempana tapaa vanhoja ihmisiä,
he ovat jo valmiiksi iän heikentämiä.
Jos olet tavannut isoisoäitisi,
heti ensimmäisellä kerralla hän sanoi ehkä...
"Heippa, Carol-isomummi."
Et tuntenut häntä, kun hän hyppi hyppynarulla.
Hän oli alusta lähtien kuin joku pahis Tähtien Sodasta.
Mutta nyt sen muutoksen huomaa.
Se on hyvin pelottavaa,
koska tajuaa, että meille kaikille käy niin.
Meille käy niin.
Vanhemmillemme käy niin.
Silloin minua alkaa pelottaa.
Silloin alkaa miettiä vanhempiaan.
Olen hyvin onnekas.
Molemmat vanhempani voivat hyvin ja ovat yhä teräviä.
Ja otan sen täysin itsestäänselvyytenä.
En soita heille enkä näe heitä tarpeeksi usein.
Näettekö te usein vanhempianne?
Kuinka usein tapaatte? Pari kolme kertaa vuodessa?
Paljonko heillä on aikaa?
Ehkä 20 vuotta?
Se tekee...
vielä 60 kertaa, kun näette heitä.
Siinä se.
Vielä 60 kertaa.
Vielä 60 kertaa yhdessäoloa.
Otatteko siitä kaiken irti?
Luotteko hienoja yhteisiä muistoja?
Tiedättekö mitä? Sulkekaa kaikki silmänne hetkeksi.
Hei kaveri, sulje ne vain. Olet ainoa.
Miettikää sitä viikonloppua, kun näitte vanhempanne viimeksi.
Ja kaikkea sitä, mitä teitte yhdessä.
Valitkaa kallisarvoisin muistonne.
Kun valitsitte sen, nostakaa kätenne.
Vasta viisi kättä on pystyssä.
Tiedättekö miksi? Koska se oli paska viikonloppu meille kaikille.
Tiedän, mitä teitte, koska minä tein samoin.
Tulit myöhään perjantai-iltana: "Puran tavarat ja menen pehkuihin."
"Nähdään sitten aamulla!" Ensimmäinen päivä hoidettu.
Heräät seuraavana päivänä aikaisin kello... 11.30.
Menet keittiöön, keität kahvia. "Ai, teillä on uusi kahvinkeitin."
"Joo, meistä se on hyvä."
Keskustelu hoidettu.
Loppupäivän kaikki ovat laitteidensa ääressä,
ettei vain synny katsekontaktia -
tai syvällistä keskustelua.
Jossain vaiheessa kaikilla iskee huono omatunto.
Koko perhe kokoontuu olohuoneeseen.
Kukaan ei tiedä, mitä helvettiä sanoisi.
Sitten yhtäkkiä jostain syystä -
katsotte koko perheen kera Speed-elokuvaa yhdessä.
Sitten onkin päivällisaika.
Toinen vanhemmista sanoo: "Mennään ravintolaan, sinä saat valita."
Vastaat: "En asu tässä tuppukylässä. Valitkaa te!"
He: "Mennään paikkaan, josta tykkäämme,
emmekä tajua, että se kuuluu ketjuun!"
Tilaat täytetyt jalapenot ja friteeratut sipulirenkaat.
Syöt kaiken. Tulette kotiin,
ja paskannat suurimman pökäleen kuukausiin.
Heräät seuraavana aamuna, pakkaat kamppeet,
vedät laukkua kohti ovea. Kun olet lähdössä,
toinen vanhemmistasi katsoo sinua vihdoin silmiin.
Hän sanoo:
"Onko elämässäsi kaikki hyvin?"
Eikä niin koskaan ole.
Mutta sanot vain: "On!"
Sillä olemme täysin kyvyttömiä -
käymään oikeaa keskustelua -
ihmisten kanssa, jotka olemme tunteneet koko elämämme.
Esitämme samaa teatteria -
vielä 59 kertaa...
ja sitten he kuolevat.
Mitä jos päättäisin show'n tähän?
Muuten, Tyler-rukka. Tämä ei tietenkään koske sinua.
Hän miettii: "Iskä kuolee 20 vuoden päästä!"
Ei mitään hätää. Olet isäsi kanssa nytkin.
Kaikki hyvin.
Hän menee kotiin ja halaa äitiänsä:
"Äiti, se mies sanoi, että kuolet 20 vuoden päästä!"
En puhu näin siksi, että tulisimme kaikki surullisiksi.
Vaan siksi, että se kannustaisi meitä -
puhumaan vanhemmillemme oppiaksemme tuntemaan heidät.
Kun he lähtevät, me jäämme tänne kertomaan heidän tarinaansa.
Heidän elämäkertaansa.
He ovat paljon kiinnostavampia kuin uskommekaan.
Seuraavalla kerralla haastan meidät kaikki -
istumaan alas yhdessä ja puhumaan.
Jooko? Sano äidillesi: "Tiedätkö mitä?
Pannaan puhelimet pois. Haluan jutella kanssasi, tietää elämästäsi.
Kerro tarinasi." Se koskettaa häntä.
Katso häntä silmiin ja kysele asioita. Isoja juttuja.
Sano: "No niin, äiti...
oletko ikinä pannut mustaa miestä?"
"Miksi ihmeessä kysyt tuollaista?"
"Haluan vain tietää enemmän elämästäsi. Tai jotain."
"Aika outo tapa aloittaa!"
"En minä tiedä, minä yritän!"
"Okei, se oli vuonna -98 ja Bullsin huippuaikaa."
Tyler, voit tehdä noin, jos haluat.
Tyler, lupaathan, että teet niin?
Teetkö?
Jes!
Elän muuten vakituisessa suhteessa nyt.
Kyllä, ihanan naisen kanssa.
Olemme eri kulttuureista.
Monille se ei ole ongelma. Mutta jotkut eivät pidä siitä!
Siihen suhtaudutaan kahdella tavalla.
Yksi on vanhaa klassista tyyliä, kuten:
"Ette sovi yhteen!"
Sitten on myös tuoreempi tapa: "Aziz, olet viihdealalla,
et saisi deittailla ei-intialaisia, etenkään valkoihoisia,
koska se antaa kuvan valkoisen kauneuden ihannoimisesta!"
Mikä on vain hieno tapa sanoa: "Ette sovi yhteen!"
Siis hei, ymmärrän. Tajuan, mitä he ajavat takaa.
Mutta olen deittaillut intialaisia ja monentaustaisia.
Mutta tämän ihmisen kanssa minulla on aito yhteys. Se on harvinaista.
Pahoittelen, ettei meillä ole samanvärinen iho.
Mutta olen myös väsynyt -
kuulemaan muilta, ketä saisin deittailla.
Niin on ollut koko ikäni. Ihan siitä lähtien, kun olin pieni.
Ekaluokalla luokan kaikki muut lapset olivat valkoisia -
paitsi minä ja yksi aasialaistyttö.
Ja jopa silloin minulle sanottiin:
"Huippuhomma, Aziz!
Mitäs sinun ja Christine Lin välillä on?
Näen teidät, mitäs teidän välillä on?
Ihan totta. Sinä näytät oudolta, hän näyttää oudolta...
Antakaa palaa!"
Noin 20 vuotta myöhemmin olen viihdealalla,
ja ihan sama juttu. "Huippuhomma, Aziz,
olet intialaiskoomikko,
ja Mindy Kaling on intialaiskoomikko. Mitäs teidän välillä on?"
Tyttöystäväni on tanskalainen,
eikä hän aina ymmärrä rasismia, jota joskus kohtaamme.
Tanskassa ei ole samanlaista rasismia, koska siellä on erilainen kulttuuri.
Siellä ei ole muita rotuja.
Ihan tanskalaisia vain.
Lähin vähemmistöistä muistuttava seikka on ruisleipä.
Siksi minun pitää joskus selittää hänelle juttuja.
No niin, matkin nyt hänen ääntään,
muttei hän kuulosta siltä.
Aksentti on haastavahko,
koska hän on asunut eri puolilla maailmaa.
Sanon tämän, koska tarkoitus ei ole,
että ajattelette: "Vau, Aziz deittailee Maija Poppaselta kuulostavaa tolloa."
Mutta siis, yhtenä päivänä hän sanoi:
"Kultaseni, tein jotain vähän tuhmaa.
Näin netissä parilla keskustelupalstalla -
ihmisten postanneen meistä otettuja paparazzikuvia.
Pikkuisen ihmettelin,
miksi ihmiset luulevat, että nimeni on Becky?"
Selitin hänelle, ettei kukaan luule hänen nimeänsä Beckyksi.
Se on nettislangia, joka pilkkaa valkoisia tyttöjä.
Kuin Beyoncén laulussa: "Soita sille hyvähiuksiselle Beckylle".
"Ahaa... eli se on siis eräänlainen herja?
Ei paha tosin, jos vain kutsutaan jollain eri nimellä."
Ja hän avasi sateenvarjonsa ja lennähti taivaalle.
Kerran -
kävelimme kadulla New Yorkissa.
Kävelimme käsi kädessä kaikessa rauhassa.
Joku tyyppi osoitti meitä ja sanoi:
"Tuon kanssa saat varmaan ilmaiset taksikyydit!"
Tyttöystäväni pamautti saman tien:
"Anteeksi vain, hyvä herra. Maksan kyllä osuuteni kyydeistä, ettäs tiedätte!"
Sitten hän tepasteli pois voitonriemuisena.
Enkä saanut edes tilaisuutta hermostua sille tyypille,
koska olin niin hämilläni.
Kysyin tyttöystävältäni: "Miksi sanoit niin?"
Hän sanoi: "Se herra selvästikin vihjaili,
että olen kanssasi vaurautesi vuoksi ja että olen joku onnenonkija."
"Siitäkö luulet, että tuossa oli kyse?
No ei.
Hän pilkkasi intialaisuuttani ja vihjaili, että ajan taksia."
"No sinähän et aja taksia. Hahaa!"
"Kyllä hän sen tietää.
Hän sanoi niin siksi,
koska monesti taksikuskit ovat tummaihoisia.
Se on stereotyyppi. Moni intialainen ajaa taksia."
"Moni intialainen on myös lääkäri.
Hän olisi voinut sanoa: 'Tuolta saanet ilmaiset lääkärikäynnit!'"
"Kyllä kai, mutta miksi helvetissä hän sanoisi niin?
Se ei taitaisi olla sitä, mihin hän pyrki.
Hän halusi olla halventava.
Hän ei yrittäisi pilkata minua siksi, että voisin olla lääkäri.
Vaan siksi, että takseja ajaa usein tummaihoinen, intialainen mies."
"Lukisi vähän aiheesta,
sillä eivät kaikki tummaihoiset ole Intiasta.
Vaan Pakistanista, Bangladeshista ja monesta..."
"Hän tietää sen!"
"Jumalauta, Becky, tätä rasismi on."
Asiasta toiseen, tyttöystäväni käyttää kierukkaa.
Paikalla on faneja!
"Jee, minunkin mirrissäni on sellainen!"
Siellä on pari ihmistä aika lähekkäin.
Oikea pieni rykelmä.
Mutta tyttöystäväni käyttää sitä, ja häntä ihmetyttää,
miten harva käyttää kierukkaa Amerikassa.
Se on hyvin yleinen Euroopassa, täällä ei.
Täällä käytetään pillereitä.
Ymmärrän hänen ihmetyksensä,
koska pillerit ovat älytön tuote.
Esimerkiksi sinä ja puolisosi, Lisa ja David,
sanotte lääkärille:
"Emme halua tulla raskaaksi, muttemme halua käyttää kondomeja.
Mitä voimme tehdä?"
Lääkäri sanoo: "Siihen on loistava ratkaisu.
Lisa, annan sinulle pillerit.
Ne saavat sinut helvetin sekaisin.
Kehosi täyttyy hormoneista, tunnet olosi omituiseksi,
mutta muista ottaa pilleri joka päivä samaan aikaan.
Joka päivä samaan aikaan.
Älä unohda. Jos unohdat kerrankin, tulet heti raskaaksi.
Joka päivä samaan aikaan.
Äläkä saatana mokaa tätä, Lisa!
No niin, David, sinun pitää tehdä näin.
Ei mitään. Menoksi vaan, hurtta. Pane se pesään. Pidä hauskaa!
Miksi edes tulit mukaan? Liikuttavaa."
Siitä kierukan toiminnasta.
Kierukka toimii siten,
että siinä on kuparia, ja lääkäri asettaa sen tosi syvälle.
Se on kivulias toimenpide.
Kierukassa on narut,
joiden avulla lääkäri poistaa kierukan, jos haluaa lapsia,
ja se pitää uusia kai seitsemän vuoden jälkeen.
Kerran kesken petipuuhiemme osuin yhteen naruun -
penikselläni.
Ja se kävi tosi kipeää.
Ja... Voi pojat.
On vaikea palata asiaan samalla innolla -
sellaisen hyökkäyksen jälkeen.
Yritän miettiä vertausta. Se oli kuin...
Kuvitellaan, että syöt sipsejä.
Kaikki on hyvin, senkun syöt sipsejä menemään,
ja sitten olet ottamassa sipsiä, ja jokin puraisee heppiäsi.
Kun seuraavan kerran otat sipsejä, se ei ole tällaista.
Vaan tällaista: "Odota, älä heiluta pussia.
Olen tulossa. Älä heiluta pussia."
Se on erilaista.
Eli tästähän tulee lopulta ongelma.
Tyttöystäväni sanoi: "Pitää tehdä jotain.
En pidä tästä. Ehkä alan käyttää taas pillereitä."
Minä: "Miten vain haluat.
Se ei ole minun asiani päättää, tiedäthän?"
Hän: "Tiedän, mutten vain pidä pillereistä."
"Miksi et?"
Hän: "Ne tekevät tosi kärttyiseksi,
tosi herkäksi, ärsyyntyväksi."
Mutta kai minä voin tehdä sen."
Minä sanoin: "Mitä?
Siinäkö ovat vaihtoehdot?
Joko minä vaarannan penikseni,
tai sinusta tulee paskamaisempi ihminen?"
Pakko olla joku toinen keino!"
Ja toden totta,
hän menee lääkäriin ja kuulee, että miehillekin on tehty kierukka,
ja minulla on nyt sellainen, ja kaikki on hyvin.
Kyllä. Se kierukka toimii siten...
Ei miesten kierukkaa ole!
Voi miten te innostuitte!
Rouva edessä soitti heti puhelun:
"Haluaisin varata ajan poikaystävälleni.
Mihin aikaan te avaatte? Klo 8?
Hän tulee sinne klo 7.15.
Pannaan sinne heti pari,
jos toinen meneekin rikki, ja sitoisitteko ne narut tiukalle,
en halua minkään tökkäävän mirriäni.
Hänen nimensä? Dan Greenblatt. Aivan niin."
Dan, kiitos, että tulit tänään.
Kiitos, että te kaikki tulitte.
Ja... Kyllä.
Tarkoitan sitä todella.
Olen tosi kiitollinen siitä, että tulitte.
Olen esiintynyt monta kertaa urani aikana.
Aina esityksen lopuksi sanon:
"Hyvää yötä. Suurkiitokset!"
Mutta totuus on,
en koskaan tarkoittanut sitä.
Sanoin niin, kun niinhän yleensä tehdään esityksen lopuksi.
Siis tietysti olin kiitollinen. En ole mulkero.
Mutta en ollut sitä tarpeeksi.
En oikeasti miettinyt sitä, mitä se tarkoittaa, että ihmiset tulivat,
mutta nyt kun näet teidät täällä, se on erilaista.
Mietin, mitä se tarkoittaa, että te kaikki -
ajoitte tänne asti,
odotitte jonossa.
Ja teitte sen kaiken -
vain kuunnellaksenne, kun puhun mikrofoniin noin tunnin ajan.
Ja se merkitsee minulle suunnattomasti.
Sillä näin sellaisen maailman,
missä en ikinä saisi tehdä tätä enää.
Se tuntui melkein kuin olisin kuollut.
Ja tavallaan kuolinkin.
Se vanha Aziz, joka hoki "Pitäkää hauskaa!", on kuollut.
Mutta olen iloinen,
sillä se tyyppi odotti aina,
että mitä seuraavaksi.
"Teenkö vielä kiertueen? Tuleeko sarjasta uutta kautta?"
En ajattele enää niin.
Sillä tajusin...
se kaikki on katoavaista.
Se kaikki -
voi kadota ihan noin vain....
Eikä meillä oikeasti ole muuta -
kuin vain tämä hetki -
ja ihmiset luonamme.
Puhuin aiemmin isoäidistäni, ja se oli surullista,
mutten kertonut sitä, että koko sen ajan kun olin siellä,
hän hymyili, hän nauroi, hän oli minun kanssani.
Hän oli läsnä tavalla,
jolla kukaan muu ei ole ollut viime aikoina.
Yritän ottaa siitä opikseni.
Ja isoäitini -
ei voi juurikaan vaikuttaa asiaan.
Mutta minä voin.
Ja siten olen päättänyt elää -
hetkessä, jossa olen, ja läsnä kanssani oleville ihmisille.
Juuri nyt on meidän hetkemme, eikö niin?
Minä, te, Dan...
se nainen, joka kiljaisi: "Hauskaa!"
Nuori Tyler, joka traumatisoitui iäksi...
Me kaikki.
Tämä on meidän hetkemme juuri nyt. Ja tiedättekö mitä?
Mitä jos nautitaan siitä hetki?
Ja nyt sanon hyvää yötä,
ja suurkiitokset teille.
Kiitos.
Paljon kiitoksia, Brooklyn.
Toivottavasti nähdään taas.
Tekstitys: Mirka Pohjanrinne