Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- ספיישל קומדיה מקורי של NETFLIX -‬
‫- עזיז אנסרי: תמונת מצב -‬
‫עזיז אנסרי!‬
‫תודה. תודה רבה לכם!‬
‫תודה. תודה רבה.‬
‫תודה רבה לכם.‬
‫שבו בבקשה.‬
‫תודה רבה לכם.‬
‫וואו. איזו קבלת פנים חמה.‬
‫וואו.‬
‫דרך אגב, הבחור הזה בא איתי.‬
‫הוא מורשה להיות פה.‬
‫הוא לא איזה מסתנן נועז‬
‫שממש לא שם זין.‬
‫"אמרת בלי טלפונים אבל מה עם מצלמה אמיתית?"‬
‫כן, ההופעות האלה מצולמות‬
‫אז אתם יודעים, ייתכן שיראו אתכם‬ ‫כשזה יהיה ב... איפה שלא אעלה את זה.‬
‫תגידו, "איזה קטע, הייתי שם!"‬
‫אנחנו מצלמים כמה הופעות‬
‫אז אם תהיו קהל מחורבן, לא נשתמש באף קטע.‬
‫אני נרגש להיות פה.‬ ‫הייתי בנסיעות למשך כמה זמן.‬
‫חזרתי לניו יורק, הבית שלי, לפני כמה ימים,‬
‫וכן...‬
‫אני... הסתובבתי לי לפני כמה ימים‬
‫ובחור אחד ניגש אליי ברחוב ואמר לי‬
‫"בנאדם, חולה על התוכנית שלך ב-Netflix!"‬ ‫אז אמרתי לו, "תודה רבה לך."‬
‫והוא אמר, "ממש אהבתי את הפרק‬ ‫על 'סופרים' (מותג אופנת רחוב)".‬
‫אמרתי לו, "מה?‬
‫לא עשיתי שום תוכנית על 'סופרים'."‬
‫מהר מאוד קלטתי שהוא דיבר על חסן מינאז'.‬
‫מ'חוק הפטריוט'.‬
‫תוכנית אחרת.‬
‫בחור אחר.‬
‫הוא הרגיש איום ונורא, כן?‬
‫הוא מיד הבין שעשה טעות וניסה לצאת מזה.‬
‫הוא אמר, "לא-לא, עזיז, נכון?"‬ ‫אז אמרתי, "כן, זה אני."‬
‫מ'מומחה לכלום!'‬ ‫-כן, זה אני.‬
‫מ'מחלקת גנים ונוף'.‬ ‫-כן, כן, זה אני.‬
‫"תצ'פר את עצמך"?‬ ‫-כן, כן, זה אני.‬
‫"וכל הקטע של ההטרדה המינית בשנה שעברה?"‬
‫"לא, לא-לא!‬
‫זה היה חסן."‬
‫אתם יודעים, לא אמרתי הרבה על כל העניין,‬
‫אבל דיברתי על זה במסע ההופעות הזה‬
‫כי אתם כאן, וזה מאוד חשוב לי.‬
‫ואני בטוח שחלקכם סקרנים לדעת‬ ‫איך אני מרגיש לגבי כל המצב.‬
‫וזה קצת בעייתי בשבילי לענות על זה‬
‫כי הרגשתי כל כך הרבה דברים‬ ‫במהלך השנה האחרונה, כך ש...‬
‫היו ימים שהרגשתי פחד.‬
‫היו ימים שהרגשתי מושפל.‬
‫היו ימים שהרגשתי נבוך.‬
‫ובסופו של דבר‬
‫פשוט הרגשתי נורא‬ ‫שהאישה ההיא הרגישה ככה.‬
‫וכעבור שנה, אני פשוט מקווה‬ ‫שזה היה צעד קדימה.‬
‫זה קידם עבורי דברים‬ ‫וגרם לי לחשוב על הרבה דברים.‬
‫אני מקווה שהפכתי אדם טוב יותר.‬
‫אני תמיד חושב על שיחה עם אחד מחבריי‬
‫שבה הוא אמר, "אתה יודע מה?‬
‫כל העסק הזה גרם לי לחשוב‬ ‫על כל דייט שאי פעם היה לי."‬
‫וחשבתי, "וואו, זה די מדהים.‬
‫זה גרם לא רק לי, אלא גם לאחרים‬ ‫להיות יותר מתחשבים‬
‫וזה דבר טוב."‬
‫זה מה שאני מרגיש לגבי זה.‬
‫ואני יודע...‬
‫שזאת לא הדרך הכי מצחיקה‬ ‫לפתוח בה ערב סטנד-אפ.‬
‫אבל חשוב לי שתדעו מה אני מרגיש‬ ‫לגבי כל העניין הזה‬
‫לפני שאנחנו חולקים את הערב הזה יחד.‬
‫טוב, זה היה עמוק.‬
‫אז על מה עוד נדבר?‬
‫אמריקה?‬
‫כולם מאוד מודאגים עכשיו.‬
‫הרבה אנשים מבואסים.‬
‫אנשים אומרים, "אלוהים, פתאום הכול מחורבן."‬
‫אני לא מודאג.‬
‫אתם יודעים למה?‬ ‫כי זאת אמריקה, כן?‬
‫זה לא שפתאום הכול מחורבן.‬ ‫תמיד היה מחורבן.‬
‫חרא תמיד היה פה.‬
‫יש חרא בכל מקום.‬
‫כל דור של אמריקאים אכל את החרא שלו.‬
‫הם שרדו וגם אנחנו נשרוד.‬
‫וכמה מאותם דורות אכלו חרא‬ ‫יותר מסריח משלנו, נכון?‬
‫קטעים כמו השפל הגדול,‬
‫מלחמת וייטנאם, גיוס חובה...‬
‫תארו לעצמכם שהיה לנו גיוס חובה...‬
‫עם האנשים של היום.‬
‫אנ'לא יכול ללכת למלחמה.‬ ‫בדיוק הקמתי חברה.‬
‫אנחנו מייצרים נעליים ידידותיות לסביבה‬ ‫מאגוזי קשיו. קוראים להן 'כפקשיו'.‬
‫לפני כמה דורות היו נותנים‬ ‫לבחור הזה רובה ואומרים לו‬
‫"לך תירה באסייתים!"‬
‫עכשיו בעבודה הוא אומר, "ואלרי, למרק‬ ‫הוייטנאמי לא קוראים 'פו' אלה 'פה'."‬
‫סבא שלו...‬
‫אבל אני מבטיח לכם שיהיה בסדר,‬
‫כי למרות איך שהדברים נראים,‬
‫עדיין יש לנו יכולת להאזין כדי להבין.‬
‫אתן לכם דוגמה, טוב?‬
‫קראתי סיפור על נערה‬ ‫שהלכה לנשף הפרום בתיכון.‬
‫נערה לבנה. היא לבשה בגד אסייתי.‬
‫והיה נער אסייתי בבית הספר והוא נפגע.‬
‫והוא עשה משהו ממש מגניב.‬
‫הוא אשכרה ניגש אליה והם ניהלו שיחה.‬
‫הוא הסביר לה מה מטריד אותו בניכוס תרבותי.‬
‫היא הבטיחה לו שהיא באה ממקום‬ ‫של כבוד והערכה.‬
‫וכל אחד מהם למד את נקודת המבט של השני.‬
‫וזה היה ממש...‬ ‫צוחק אתכם. זה לא באמת קרה.‬
‫למה שזה יקרה?‬
‫לא, הוא רק פרסם בטוויטר‬ ‫את התמונות שלה וכתב‬
‫"אל תלבשי את התרבות שלי לפרום המחורבן!"‬
‫וזה הופיע בחדשות בכל העולם!‬
‫והיו על זה כתבות, תגובות וציוצים.‬
‫וקראתי את כולם.‬
‫מה שאני הכי אוהב‬ ‫כשאני עובר על השרשורים האלה‬
‫זה שרואים אנשים מתווכחים‬ ‫ומנסים 'לפקוח את עיניו' של השני.‬
‫יודעים למה אני מתכוון?‬ ‫אחד מהם יגיד‬
‫"אני לא מאמין שהיא גנבה ככה מתרבות סין."‬
‫אחר יגיד, "למען האמת,‬ ‫הסינים גנבו זאת ממלזיה."‬
‫ואני אמרתי, "איזה קטע!‬
‫זה עתה פקחו את עיניך!‬
‫חשבת שהן כבר היו פקוחות,‬
‫שלבחור השני אין בכלל מצח,‬
‫גלגלי העיניים שלו לא מפסיקים...‬
‫כדי שיוכל לראות את כל עוולות העולם."‬
‫מה אני אגיד לך, ראיתי את התמונות.‬
‫לא נראה לי שלבחורה הייתה כוונה רעה.‬
‫זה לא שהיא צייצה, "היי, חבר'ה,‬ ‫תראו את השמלה המלוכסנת שלי!"‬
‫זה היה יכול להיות מכוער.‬
‫אני לא יודע את כל העובדות.‬
‫האם היא יצאה מהלימוזינה כמו...‬
‫"קוניצ'יווה, בני-זונות!‬
‫איפה פה הפרום?"‬
‫טוב, זה בעייתי.‬
‫בימינו, גם אם לפעמים הקטע הוא גזעני‬
‫אני אומר, "אפשר לדבר על משהו אחר?‬
‫לא נראה לי שנפתור את זה בארוחה הזאת.‬
‫לא נראה לי שזה הצוות‬ ‫שיפתור את המקרה."‬
‫תגידו מה שתגידו על גזענים,‬ ‫אבל בדרך כלל הם מאוד תמציתיים. ‬
‫לבנים יפי-נפש לעומת זאת פשוט מתישים.‬
‫"מה הנתונים הסטטיסטיים?‬ ‫איפה קראת את המאמר?"‬
‫בלה, בלה, בלה...‬
‫"עזיז, ראית את הפרק של הסימפסונים?‬
‫יש שם איזה הודי אחד,‬ ‫דאבה-דאבו-דיבי...‬
‫מאמר דעה, דע-דע-דע,‬ ‫קראתי מאמר דעה‬
‫ועכשיו אני אספר לך על מה קראתי.‬
‫להלן עיקרי הדברים בנושא‬
‫באדו, באדו, באדו..."‬
‫אולי תקראי לי אפו וגמרנו?‬
‫כן!‬
‫אני מודע לזה.‬
‫אני מודע לזה, קנדיס.‬ ‫ראיתי את זה לפני 30 שנה.‬
‫יש שם בחור לבן שמחקה הודי.‬
‫אני מעריך את התמיכה‬
‫אבל דברים לא הופכים לפתע לגזעניים‬ ‫רק כי לבנים סוף-סוף קלטו את זה.‬
‫אל תטעו בי. גם אני לא אוהב מעריצי סימפסון.‬
‫הם אומרים, "למה איש לא אמר כלום לפני 30‬ ‫שנה? זכינו בפרסים ואף אחד לא אמר כלום."‬
‫כי הודים יכלו להתחיל להגיד משהו‬ ‫רק לפני ארבע שנים בערך, טוב?‬
‫הרמנו ראש לאט בתרבות המקומית.‬
‫אתם מי ההודי הראשון שראיתי ב-MTV?‬
‫אני!‬
‫לקח לכם דקה.‬
‫טוב, למען האמת, זה היה הבסיסט‬ ‫של 'נו דאוט', אבל, אתם יודעים...‬
‫הוא היה ברקע וניגן בס!‬
‫לא הייתה לו במה לדבר על דברים כאלה!‬
‫חוץ מזה, כולנו יודעים‬ ‫מה הדינמיקה בלהקה הזאת.‬
‫"גוון, יש כמה סוגיות‬ ‫בקהילה ההודו-אמריקאית ו..."‬
‫- "אל תדבר!" -‬
‫אופס, סליחה.‬
‫תקופה מעניינת‬
‫לאנשים לבנים.‬
‫צפיתי בכם.‬
‫ראיתי מה קורה.‬
‫אתם נורא משתדלים להיות נחמדים למיעוטים...‬
‫באופן שמעולם לא ראיתי קודם.‬
‫מקדישים לזה זמן. מקדישים לזה מאמץ.‬
‫עושים מעשה. הולכים לראות את 'עשיר בהפתעה'.‬
‫אנשים לבנים באו בהמוניהם. מגניב ביותר.‬
‫מישהו מהלבנים כאן ראה את 'עשיר בהפתעה'?‬ ‫להרים יד, כולם. כן?‬
‫כן.‬
‫אתה בשורה הראשונה. ראית את זה?‬
‫כן? הוא קיבל 97% באתר 'רוטן טומייטוס',‬ ‫לדעתך הגיע לו 97%?‬
‫אולי קצת פחות? כמה היית נותן לו?‬
‫שמונים וחמש.‬
‫שמונים וחמש? וואו!‬
‫שנים עשר אחוז פחות.‬
‫היה משהו ספציפי שלא אהבת בו‬
‫שגרם לך להוריד לו 12 נקודות, בנאדם?‬
‫אתה נלחץ עכשיו?‬
‫אני סתם מסתלבט עליך.‬ ‫לא משנה מה אתה חושב על הסרט.‬
‫פשוט כיף לי לגרום ללבנים להרגיש רע.‬
‫וגם...‬
‫זה כל כך מקסים. תראו לאן הגענו‬
‫תוך שני דורות בלבד, נכון?‬
‫סבתא שלכם בכלל לא קוראת לסרט‬ ‫'עשיר בהפתעה'.‬
‫היא קוראת לו 'הסרט שיש בו‬ ‫יותר מדי אסייתים.'‬
‫ועכשיו אתה יושב פה ואומר,‬ ‫'85? אופס, אני חוזר בי. 97.‬
‫מה אני צריך להגיד כדי לא להסתבך?'‬
‫זה בא ממקום טוב,‬ ‫אבל יש אנשים שמתנהגים מוזר, בנאדם.‬
‫שאלתי אישה אחת, "ראית את 'עשיר בהפתעה'?"‬
‫ענתה לי, "כן!". שאלתי, "אהבת?"‬
‫ואז אמרה, "בעצם לא ראיתי, סליחה!"‬
‫חשבתי, "בשביל מה את משקרת?‬
‫נראה לך שהייתי נותן לך עוגיות?"‬
‫אבל זה הקטע המועדף עליי:‬ ‫פעם שאלתי מישהו‬
‫"אהבת את 'עשיר בהפתעה'?"‬ ‫והוא ענה, "יודע מה, עזיז? למען האמת,‬
‫בפעם הראשונה שראיתי אותו לא ממש נהניתי.‬
‫אבל אז צפיתי בו שוב עם‬ ‫אחת מידידותיי האסייתיות‬
‫וראיתי מה זה עושה לה‬
‫לראות ייצוג שלה על המסך,‬ ‫וזה גרם לי ממש לאהוב את הסרט."‬
‫אמרתי לו, "זה לא אומר שאתה אוהב את הסרט,‬
‫זה סתם דבר מוזר, מתנשא ומחורבן להגיד."‬
‫תארו לכם שהייתי רואה‬ ‫את 'פול בלארט: שומר קניון'‬
‫והייתי אומר, "לא ממש אהבתי, אבל אז ראיתי‬ ‫אותו שוב עם אחד מחבריי הלבנים והשמנמנים...‬
‫וזה שינה לי את הפרספקטיבה."‬
‫אבל כשמגיע קרדיט, אני נותן קרדיט.‬
‫אני בסביבה כבר 36 שנה‬
‫ומעולם לא ראיתי לבנים מנסים‬ ‫כך להיות נחמדים למיעוטים.‬
‫אני יודע שיש אנשים שלא מנסים בכלל,‬
‫ושיש כאלה שפועלים באלימות לכיוון השני‬
‫אבל באופן כללי, הייתי אומר שהאנשים הלבנים‬ ‫במהדורה הנוכחית הכי משתדלים.‬
‫אני חושב שזה אחלה ואני מעריך את זה.‬
‫אבל... לפעמים מתעורר בי חשד.‬
‫מיעוטים, יודעים על מה אני מדבר?‬
‫זה לא נראה לכם משונה לפעמים?‬
‫לא נראה לכם מוזר?‬
‫כאילו אנשים משחקים איזה משחק‬
‫שבו הם מקבלים נקודות על מעשים טובים?‬
‫האם משחקים פה באיזו גרסה‬ ‫סודית מתקדמת של קנדי קראש‬
‫שלא שמענו עליה?‬
‫אתם לא מדמיינים כמה לבנים‬ ‫מתגודדים בסתר ואומרים,‬
‫"בואו נשפר את הדירוג שלנו.‬ ‫מה עשיתם היום למען שוויון?‬
‫הבה נשמע.‬ ‫בריאן, ספר לנו על היום שלך."‬
‫"אמרתי לאחד מחבריי האפרו-אמריקאים שלדעתי,‬ ‫'הפנתר השחור' היה צריך לזכות באוסקר.‬
‫אחר כך צייצתי לבקש תמיכה‬
‫בסרט הדוקומנטרי‬ ‫שיצרה במאית לסבית.‬
‫אחר כך פרסמתי באינסטגרם‬ ‫שאני אוהב את קולין קאפרניק.‬
‫אחר כך עברתי למדרכה ממול‬ ‫כשראיתי בחור שחור.‬
‫שיט! אני צריך עוד נקודות. מה לעשות?‬
‫כתבתי פוסט ארוך באינסטגרם‬ ‫וקראתי לעצמי לבן פריבילגי‬
‫בגלל משהו שעשיתי ב-2015."‬
‫דינג, דינג, דינג!‬
‫"ספרו לו במה הוא זכה, חברים!"‬
‫"בריאן זכה בטונות של לייקים באינסטגרם‬ ‫מלבנים אחרים שמשחקים באותו משחק!"‬
‫תראו, אני יודע שיש פה אנשים שאומרים,‬ ‫"בחייך, עזיז, מה הקטע?‬
‫אני לבן ואני לא עושה את החרא הזה, טוב?‬
‫אני כאן, צופה בך.‬ ‫תומך במיעוטים בתחום האמנות!"‬
‫זאת תקופה מוזרה לעבוד בה על בדיחות.‬
‫צריך להיות מאוד זהירים במה שאומרים, נכון?‬
‫ראיתי אנשים בעבודות רגילות שהסתבכו בצרות‬ ‫בימים אלה. לאחרונה ראיתי אנשים שהסתבכו‬
‫מפני שאמרו "כיליי" (נשמע כמו כושי).‬
‫תרגיעו, אין לזה שום קשר לגזענות.‬ ‫זה בסך הכול אומר "קמצן".‬
‫תבדקו במילון, זאת מילה תמימה לחלוטין.‬
‫ואנשים מסתבכים בגללה.‬
‫וזה קטע מטורף.‬
‫מצד שני הם יכלו פשוט להגיד "קמצן", לא?‬
‫לא יודע למה היו צריכים‬ ‫להסתכן בגלל דבר כזה.‬
‫"אני יודע איך זה נשמע.‬
‫אבל אני רוצה להשתמש במילים מפוצצות!‬
‫מה זאת אומרת כרטיס רגיל?‬
‫בוא נקנה כרטיס פאסט-פאס. אל תהיה כיליי!"‬
‫אחד מאלה שהסתבכו,‬ ‫הוא סנטור מאוהיו, כן?‬
‫שמו שרוד בראון.‬
‫הם קיימו פגישה על הוצאות צבאיות.‬
‫הוא הולך לבית המחוקקים ואומר,‬ ‫"כשמדובר בהוצאות על נשק ומלחמות,‬
‫כולכם מבזבזים ביד רחבה,‬
‫אך כשמדובר במשוחררי צבא השבים הביתה‬ ‫אתם מתנהגים כמו כיליי."‬
‫הם אמרו, "מה אמרת?"‬
‫"אמרתי שאתם מתחילים להתנהג כמו כיליי."‬
‫"רק את המילה האחרונה, שרוד?"‬ ‫"אמרתי 'כיליי'."‬
‫"תעיפו אותו מכאן!"‬
‫הוא הסתבך בצרות.‬
‫אחר כך הם בדקו במילון‬
‫והוא יצא בסדר.‬
‫אבל כשקראתי את הכתבה לראשונה,‬ ‫הייתי מבולבל‬
‫כי קראתי את שמו, שרוד בראון,‬
‫ואמרתי לעצמי "נראה לי ששרוד בראון‬ ‫אמור להרגיש פה בבית, נכון?‬
‫מה אני מפספס פה, שרוד בראון?‬
‫האם חסרות לי עובדות?‬
‫אה, הוא לבן? אז תעיפו אותו!" לא.‬
‫זאת מילה תמימה לחלוטין. הכול בסדר איתה.‬
‫אז, בחור לבן בשורה הראשונה, אם תרצה,‬
‫להשתמש בה מדי פעם,‬ ‫לך על זה. הכול בסדר איתה.‬
‫בדיוק הסברתי שהכול בסדר עם המילה, נכון?‬
‫נכון? קלטת. אז למה לא תצעק אותה למיקרופון‬
‫עכשיו, בסדר? קדימה, בוא נלך על זה.‬ ‫קדימה, נו.‬
‫קדימה. הוא התכוון לעשות את זה!‬ ‫אתם מאמינים? בחייך, אדוני!‬
‫לא יפה.‬
‫זה היה מבחן ונכשלת בו!‬
‫אי אפשר לפזר אותה ככה סתם בלי מחשבה.‬
‫אולי אם זה ממש משתלב בטבעיות בחייכם‬
‫אז אפשר להשחיל אותה.‬
‫אני לא יודע באיזה מקרה, אולי...‬
‫אולי אם יוצאים לארוחת ערב‬ ‫עם הבוס האפרו-אמריקאי, כן?‬
‫הוא לוקח את החשבון, אתם מסתכלים על הטיפ,‬
‫ואומרים, "אדוני, זה נראה לי התנהלות‬ ‫של כיליי." זה נראה לי סביר.‬
‫צריך להיזהר במה שאומרים.‬
‫וגם לגבי מה שאמרתם פעם, כן?‬
‫כי יחפרו לכם גם בציוצים הישנים.‬
‫ימצאו סרטונים ישנים.‬
‫אבל אתם יודעים מה מוזר בכל העסק?‬
‫יצא לכם לצפות בתוכניות מיינסטרים פופולריות‬
‫שנעשו ממש לא מזמן?‬
‫יש שם כל מיני דברים, חבר'ה.‬
‫צפיתי ב'האנגאובר' לא מזמן.‬
‫אחד הסרטים הכי טובים שנעשו, נכון?‬ ‫ולא כזה ישן.‬
‫יש סצנה בסרט שבה בראדלי קופר צועק‬
‫"ד"ר אגזוזן, בבקשה!"‬
‫זה בסרט!‬
‫כתבתם מכתב נזעם על כך? אני לא.‬
‫ולא סתם בסרט, זה בקדימון!‬
‫יודעים למה זה היה בקדימון?‬
‫כי הם עשו הקרנת ניסיון‬
‫ובכל פעם שבראדלי קופר צעק,‬ ‫"ד"ר אגזוזן, בבקשה,"‬
‫כולם אמרו, "הסרט הזה שולט!‬ ‫ חולים על המילה הזאת!"‬
‫אם תצפו בדברים לא כל-כך ישנים‬
‫בעיניים של 2019 והכול ייראה לכם מוזר.‬
‫למשל, צפיתי בשידור חוזר של 'המשרד'.‬
‫מה הסיפור הכי גדול?‬
‫"ג'ים ופאם, אני מקווה שהם יהיו יחד!"‬
‫אבל אם תסתכלו על זה עכשיו, "לא יודע...‬
‫הבחורה מאורסת והוא מפלרטט‬ ‫ איתה כבר ארבע עונות.‬
‫אני לא בטוח שזה בסדר במקום עבודה."‬
‫לו היו עושים את 'המשרד' היום,‬
‫זה היה מסתיים בכך שפאם‬ ‫הייתה זוכה במשפט על הטרדה מינית.‬
‫ובסיום הסדרה הייתם מגלים‬ ‫שזה כל הקטע של התיעוד,‬
‫הם חיפשו ראיות נגד ג'ים!‬
‫צפיתי אפילו בתוכנית שלי.‬ ‫שידור חוזר של 'מחלקת גנים ונוף'.‬
‫מת על הסדרה ועל כל הצוות.‬
‫אבל צפיתי בשידור חוזר של כמה עונות‬ ‫ואמרתי לעצמי, "לא יודע..."‬
‫הייתה עונה שלמה בסדרה‬
‫שבה הדמות שלי, טום, נותן מתנה‬ ‫לדמות של ראשידה ג'ונס,‬
‫נכון? אני נותן לה דובי צעצוע.‬
‫אבל בדובי יש מצלמת מעקב.‬
‫נראה לי שלו הייתי מקבל את התסריט היום‬ ‫הייתי אומר, "אני לא עושה את זה, חבר'ה.‬
‫אני די בטוח שטום היה הולך לכלא על זה."‬
‫אבל באותם ימים,‬
‫"הבנתי, עכשיו אני יכול להציץ לבית שלה."‬
‫אבל זה מעניין מאוד. מה זה אומר?‬
‫האם זה אומר שאני ויוצרי הסדרה‬ ‫אנשים רעים? לא.‬
‫ההקשר התרבותי היה שונה.‬
‫אי אפשר לשפוט הכול לפי הסטנדרטים של 2019.‬
‫כמובן, יש דברים שאפשר, אבל לא הכול.‬
‫כן? אני מניח שמה שאני אומר הוא,‬ ‫"תראו, כולנו חארות, בסדר?‬
‫אנחנו עוורים לדברים‬
‫ואז פוקחים עיניים ולאט-לאט משתפרים.‬
‫כולנו במסע.‬
‫לו הייתם אומרים‬
‫"אני לא חרא, אני מודע לכל קבוצות השוליים."‬ ‫אתם סופר חרא, סבבה?‬
‫כי אתם שחצנים.‬
‫קצת ענווה לא תזיק לכם.‬
‫אתם לא קולטים שבעוד 50 שנה‬
‫כולנו נסתכל אחורה ונרגיש כמו אידיוטים?‬
‫אבל נכון שזה החלום‬
‫במובן מסוים?‬
‫שבעוד 50 שנה נביט אחורה‬ ‫ולא נוכל להצדיק את עצמנו בעיני נכדינו.‬
‫נשב שם ונגיד, "כן, אין לי מושג מה הלך שם.‬
‫היו הומלסים בכל פינה ואף אחד לא שם עליהם.‬
‫היינו פשוט נמנעים מקשר עין, עוקפים אותם‬
‫ומקווים שהם לא מאלה שירדפו אחרינו.‬
‫מדי פעם הם היו מושיטים ספל‬ ‫אז היינו פותחים ארנק‬
‫ואומרים 'סליחה, יש לנו רק שטרות',‬
‫ואז עולים על אחד הקורקינטים‬ ‫המוזרים האלה ומתחפפים משם!"‬
‫מוזר היה בשנת 2019.‬
‫היינו זורקים את כל השחורים לכלא.‬
‫כל השחורים היו בכלא‬
‫אולי חוץ מדרייק, לוואר ברטון‬ ‫והילד הקטן מ'דברים מוזרים'.‬
‫חוץ מהם, כל השחורים היו נזרקים לכלא‬ ‫על שטויות כמו עישון גראס.‬
‫ואז הפכנו את הגראס לחוקי‬ ‫ופשוט השארנו אותם שם.‬
‫לא יודע, נראה לי שהיינו יכולים‬ ‫לעשות כמה טלפונים.‬
‫הקשר תרבותי, אכן, משנה דברים.‬
‫תראו את כל הקטע עם אר. קלי.‬
‫כל המידע היה גלוי גם בעבר, נכון?‬
‫היה את הקטע עם עאליה, היו הקלטות,‬
‫וכולם פשוט העלימו עין, נכון?‬
‫אבל עכשיו, האווירה התרבותית‬ ‫הגיעה לנקודת שבירה.‬
‫עכשיו כשיש על זה סדרה דוקומנטרית‬ ‫שאפשר לראות שש שעות בבינג'‬
‫אנחנו אומרים, "היי, נכון שהיה אז מידע גלוי‬
‫מרוח על 20 עמודים‬
‫אבל עכשיו זה ארוז באריזת בידור. לא עוד!"‬
‫צפיתי בזה.‬
‫חזק מאוד.‬
‫רק מתוך סקרנות, חבר'ה,‬ ‫תמחאו כף אם גמרתם עם אר. קלי.‬
‫וואו, הרבה אנשים.‬
‫כן, כלומר, זה היה קטע משכנע מאוד.‬
‫הרבה אנשים מצהירים הצהרות עכשיו.‬
‫אנשים שעבדו איתו.‬
‫אנשים כמו ליידי גאגא, צ'אנס דה ראפר.‬
‫אתם יודעים ממי לא שמעתי הצהרה?‬
‫מהטיפוס הזה פה למטה.‬ ‫לא שמעתי ממך כלום, אדוני!‬
‫אדוני, איך קוראים לך?‬ ‫-דן.‬
‫דן, מה שם המשפחה שלך?‬ ‫-גרינבלאט.‬
‫דן גרינבלאט.‬
‫לא ראיתי כלום מדן גרינבלאט.‬
‫אבל למה שאראה, דן?‬
‫אין שום תיעוד על התמיכה שלך‬ ‫באר. קלי, נכון?‬
‫יש לך מזל מהבחינה הזו.‬
‫יכול היה להיות מביך, נכון?‬
‫מה אם היית רואה את התיעוד הזה,‬
‫והיית אומר, "אוי, הקלטת נחשפה".‬
‫בנקודה זו, היית צריך לקלוט שמשהו לא בסדר.‬
‫אבל לאנשים לא היה אכפת.‬
‫קבלו תיעוד של דן גרינבלאט שבוע בלבד‬ ‫לאחר שהקלטת פורסמה.‬
‫"זה רמיקס של איגנישן‬ ‫ישר מהתנוריישן (שיר של אר. קלי)‬
‫זה מתגלגל... "‬
‫קבלו תיעוד של דן שבועיים בלבד לאחר מכן‬
‫נוסע לעבודה.‬
‫"אני על קוק ורום, אז מה אם אני מסטול..."‬ ‫(עוד שיר שלו)‬
‫למזלך הקטעים האלה לא אצלם, דן.‬ ‫עוד היית צריך להתייחס לשירים האלה.‬
‫האם זה היה כל כך נורא?‬ ‫ואם היו להם הקלטות שלך מלפני 18 שנה?‬
‫למשל, כשדיברת על זה‬ ‫שהלכת להופעה של אר. קלי.‬
‫מדבר על זה שהיה נורא כיף ושטותניקי.‬ ‫האם זה היה כל כך נורא?‬
‫אתה יודע על מי יש להם תיעוד?‬
‫עליי!‬
‫כן! זה בסוף הסרט של הסטנד-אפ הראשון שלי‬ ‫וזה באשמתי.‬
‫היה לי קטע שלם בסוף הסטנד-אפ הראשון שלי,‬
‫אני פולט, "הלכתי להופעה של אר. קלי.‬ ‫היה מטורף!"‬
‫אני כבר לא עושה שטויות כאלה, אבל זה שם.‬
‫ואני מסתכל על ההקלטה הזאת ומת מפחד!‬
‫אני חושב, "כדאי מאוד‬ ‫שלא ימצאו את הסרטונים האלה.‬
‫הייתה לי שנה בעייתית גם ככה."‬
‫כי הקשבתי לזה לפני כמה ימים,‬ ‫והזמן לא עשה לזה חסד.‬
‫כל המילים שבחרתי היו‬ ‫המילים הכי גרועות שיכולתי לומר.‬
‫ואני מדמיין את ונדי ויליאמס‬ ‫או כל אחד שהולך למועדונים האלה‬
‫כשאני על הבמה ואומר,‬ ‫"תשמעו, המוזיקאי האהוב עליי הוא אר. קלי!"‬
‫"המוזיקאי האהוב עליו שהוא אי פעם פגש‬ ‫הוא אר. קלי!‬
‫וזה לא נגמר בזה.‬
‫בואו נראה את סרטון הופעת הסטנד-אפ השנייה‬ ‫של עזיז, שבאה רק שנתיים מאוחר יותר."‬
‫"תשמעו, בהופעה הקודמת שלי‬ ‫דיברתי על אר. קלי.‬
‫והבנתי שאני לא צריך לעשות את זה הפעם אבל‬ ‫זו בעיה, כי הוא ממשיך לעשות דברים מדהימים!‬
‫דברים מדהימים!‬
‫דברים מדהימ..."‬
‫הקטע המוזר הוא שצפיתי בתוכנית ההיא‬
‫והיו בה הרבה בדיחות ששכחתי מהן.‬
‫זאת הקלטה בת 10 שנים, כן?‬
‫יש שם קטעים שאני‬ ‫לא בטוח שהייתי אומר היום.‬
‫הרגשתי רע. ואז אמרתי לעצמי, "עזוב."‬ ‫ככה זה אמור להיות. נכון?‬
‫אם אתה אותו אדם שהיית לפני עשר שנים,‬ ‫אתה דפוק! אתה אמור להשתנות.‬
‫אבל יש שם בדיחות שלא הייתי אומר היום.‬
‫למשל, היה לי קטע ישן שדיברתי בו‬ ‫על בן-דוד שלי, האריס,‬
‫ו... תודה רבה, מה שתגידו.‬
‫ואני...‬
‫הייתה לי בדיחה שבה דיברתי‬ ‫על איך הוא צופה בתוכניות טלוויזיה מוזרות‬
‫ועל זה שהוא שמנמן.‬
‫באחת מהן אמרתי, "יודעים מה?‬ ‫אין הרבה ילדים הודים שמנמנים! תופעה נדירה.‬
‫כמו לראות כוכב נופל.‬ ‫רק שזה שמן, חום ועל הקרקע.‬
‫זה בסדר, מה שתגידו,‬
‫אבל לו חשבתי על הבדיחה‬ ‫הזאת היום, הייתי אומר‬
‫"אין שום סיבה לצחוק על הבן-דוד השמן‬ ‫שלי לעיני כל העולם.‬
‫אולי אניח את זה בצד."‬
‫אבל אז הייתי בן 25.‬
‫"אני צריך למלא את השעה הזאת, למי אכפת!"‬
‫פשוט זרקתי את האריס הקטן מתחת לאוטובוס.‬
‫טוב, הוא קצת שמן אז טכנית‬ ‫הייתי צריך לדחוס אותו, כן?‬
‫הוא בסדר.‬
‫קיבלו אותו להתמחות בגלל הקטע הזה.‬
‫כן! אנשים אמרו "מה? אתה האריס ההוא?"‬
‫הוא כבר לא שמנמן.‬
‫הוא בריון. הולך לחדר כושר על הזמן.‬
‫בטח כי שרטתי אותו לכל החיים.‬
‫"אני לא כוכב נופל!"‬
‫צפיתי בסרט הדוקומנטרי על מייקל ג'קסון.‬
‫לא יודע אם יצא לכם לראות אותו‬
‫אבל בואו נגיד שראיתם‬
‫ואתם משוכנעים כפי שאתם‬ ‫משוכנעים לגבי אר. קלי.‬
‫תמחאו כף אם גמרתם עם מייקל ג'קסון.‬
‫מה קרה לכל מוחאי הכף של אר. קלי?‬
‫הפעם הרבה פחות אנשים.‬
‫כולכם קולקטיבית אומרים, "לא יודע מה לומר,‬ ‫עזיז, המוזיקה טובה יותר, מצטער...‬
‫אני מוכן לחטוף בשביל קלי, אבל מייקל‬ ‫הוא גשר שאני לא מוכן לחצות.‬
‫אני מתחתן בחודש הבא, בוא נהיה רציניים!"‬
‫דן, אף מילה?‬
‫דן אומר, "שמעתי שהיו בסך הכול שני ילדים. ‬ ‫מה אכפת לי.‬
‫מצטער, עזיז, אני הולך הביתה,‬ ‫מאזין ל'מותחן',‬
‫צופה ב'משפחת קוסבי'‬ ‫והולך לישון. תתמודד!"‬
‫בסדר. אבל דן...‬
‫נגיד שיוצא סרט דוקומנטרי אחר,‬ ‫הרבה יותר חמור.‬
‫אומרים שמדובר בו על‬
‫אלף ילדים. במקרה כזה גמרת עם מייקל ג'קסון?‬
‫כן. רואים?‬
‫דן הוא איש עקרונות, הבנתם?‬
‫הוא אומר, "ניחא שני ילדים, אבל צריך למתוח‬ ‫קו איפה שהוא ודן מותח קו באלף ילדים!"‬
‫נכון שזה מוזר שאנחנו צופים בזה כבידור?‬
‫נכון? זה לא קצת מוזר? החברים שלכם אומרים,‬
‫"אחי, ראית את התוכנית הזאת‬
‫שבה שני בחורים מתארים בפרוטרוט‬ ‫איך התעללו בהם במשך ארבע שעות?"‬
‫"לא."‬
‫"אתה חייב לראות את זה!"‬
‫אין לי מושג מה השתבש שם‬
‫אבל אני חייב לומר שאכן נראה‬ ‫שקרה שם משהו מוזר‬
‫ושמייקל היה אדם חולה.‬
‫וחבל שהאנשים שבקרבתו‬ ‫לא עשו יותר כדי לעזור לו.‬
‫אתם יודעים?‬
‫הוא נהג לקחת את הילדים למסע הופעות.‬
‫הייתי במסע הופעות. אני יודע איך זה.‬ ‫יש הרבה אנשים בסביבה.‬
‫יש לי אמרגן הופעות, יש לי בדרני חימום,‬
‫יש את צוות המקום.‬
‫אני חושב שלו הייתי מופיע‬ ‫ביום שישי והייתי אומר‬
‫"חבר'ה, זה ג'סטין‬ ‫והוא יהיה איתי כל השבוע."‬
‫"עזיז, ג'סטין בן שש."‬
‫"אבל הוא חבר שלי."‬
‫"אולי כדאי שיהיו לך חברים בגילך."‬
‫"אבל שתו לי את הילדות, אני פיטר פן."‬
‫"לא, יש מצב שאתה פדופיל. בוא ג'סטין.‬
‫בוא נחזיר אותך להורים שלך.‬
‫ונדבר עם אימא שלך על סדרי העדיפויות שלה."‬
‫עמוד רגע.‬
‫אני לא מכיר את הילד הזה.‬
‫יכולת לשחק את ג'סטין.‬
‫זה החבר שלי, ג'סטין. הוא יהיה איתי...‬
‫מה פתאום אתה יושב‬ ‫בשורה הראשונה בהופעה הזאת?‬
‫מה היה לנו כאן, אבא ושני בנים?‬
‫מה אני אגיד לכם...‬
‫אם זה ייכנס לתוכנית, אימא לא תהיה מרוצה.‬
‫יפה מאוד, אבא'לה!‬
‫איך קוראים לך?‬
‫אני טיילר.‬
‫טיילר. ולילד השני?‬ ‫-דילן.‬
‫דילן. טיילר ודילן. יפה.‬ ‫בן כמה אתה, דילן?‬
‫עשר.‬ ‫-עשר?‬
‫שיט!‬
‫ליהוק מושלם!‬
‫אלוהים.‬
‫מה שמך, אבא'לה?‬
‫בן.‬ ‫-בן, טוב.‬
‫החלטה מוזרה להביא לפה את הילדים.‬
‫הקטע הבעייתי השני לגבי מייקל הוא...‬
‫שאני לא יודע מה לחשוב, כי יש לי אינטרנט‬
‫והאינטרנט יכול לאשר כל דבר‬ ‫שרוצים להאמין בו, נכון?‬
‫אני יכול להקליד "מייקל ג'קסון אשם".‬
‫ואקבל, "מה?‬
‫מייקל הוא מפלצת.‬ ‫אני לא מאמין שהוא עשה את זה".‬
‫מצד שני, אוכל להיכנס ליוטיוב‬ ‫ולהקליד "מייקל ג'קסון חף מפשע"‬
‫ואקבל, "מה?‬
‫הילדים האלה סדרו אותו!"‬
‫אני לא יודע למה להאמין,‬
‫כי סרטון ביוטיוב יכול לשכנע אתכם בכל דבר!‬
‫צפיתי פעם בסרטון ביוטיוב ואמרתי "וואו,‬
‫האם אני אילומינטי?‬
‫כאילו, אספו פה כמה ראיות משכנעות."‬
‫צפיתי בסרטון הזה ואמרתי,‬ ‫"עזיז אנסרי: אילומינטי.‬
‫תראו את השם שלו. איך הוא מאיית אותו?‬ ‫שני ז'. מה יש מעליהן? משולשים.‬
‫מה עוד יש בשם שלו? ע' אחת.‬
‫ע-ז-י-ז א-נ-ס-ר-י.‬
‫ע' ושני משולשים.‬
‫מה יש לו בראש? שתי עיניים.‬
‫עזיז אנסרי: אילומינטי."‬
‫אם מייקל באמת עשה את זה,‬ ‫הוא גרם לנו בעיה תרבותית מוזרה.‬
‫כי הרי מוזיקה חודרת לקרביים‬ ‫והופכת להיות חלק מהחיים שלנו.‬
‫תארו לכם שהזיכרון המוזיקלי הראשון שלי‬
‫הוא כשהייתי לא הרבה יותר צעיר מטיילר.‬
‫ואני זוכר...‬
‫שהקשבתי לקלטת 'מותחן' של מייקל ג'קסון.‬
‫זה הזיכרון המוזיקלי הראשון שלי.‬ ‫מה שלך, טיילר?‬
‫מה השיר הראשון שאתה זוכר‬ ‫ששמת והקשבת לו. אתה זוכר?‬
‫סביר להניח ש'מותחן'.‬ ‫-'מותחן'?‬
‫איזה שיר ממנו?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫איזה שיר מהאלבום?‬ ‫אה, השיר 'מותחן', הבנתי.‬
‫איך מוחקים דבר כזה מהחיים, טיילר?‬
‫זה הופך לדפוס.‬
‫יודעים מה הייתה עלולה להיות‬ ‫הבעיה הכי מטורפת?‬
‫תארו לכם שבשנת 1999‬
‫אוסמה בן-לאדן היה מוציא‬
‫אלבום ג'ז מדהים.‬
‫אנשים היו אומרים, "זה קטע מכונן.‬
‫זה מיילס קולטריין בן-לאדן", כן?‬
‫ואז היה מגיע היום שבו תצפו בחדשות‬ ‫והקריין יגיד‬
‫"כנראה מתכנן המתקפות היה...‬
‫אגדת הג'ז, אוסמה בן-לאדן?‬
‫נגן הסקסופון? בטוח שזה אותו אחד?‬
‫אלוהים, אנחנו בהלם מוחלט פה באולפן.‬
‫נמצא איתנו בטלפון הדובר‬ ‫של חברת התקליטים שלו,‬
‫כאן דארן מתקליטי בופ-בופיטי-בופ-בופ.‬
‫דארן, מה דעתך על כל זה?"‬
‫"אני בהלם מוחלט. פשוט לא מאמין.‬
‫הייתי איתו לפני כשבועיים, ‬ ‫הוא היה כזה בחור נחמד."‬
‫"באמת? בחור נחמד?"‬
‫"טוב, כלומר, אתה יודע, ‬ ‫הוא עזר לי לעבור דירה.‬
‫תמיד היה אוסף אותי משדה התעופה.‬
‫שיט. בטח הייתי צריך לדווח ל-FBI על זה.‬
‫אבל אני פשוט לא מאמין."‬
‫"ומה לגבי המוזיקה, דארן?"‬
‫"טוב, אתה יודע, בדיוק...‬
‫הקלטנו אלבום לחג המולד עם מייקל בובלה ו...‬
‫עליי לומר בכנות,‬
‫שהאלבום הורס.‬
‫אבל...‬
‫מין הסתם ניאלץ להוריד אותו מהמדפים."‬
‫"מין הסתם ניאלץ להוריד אותו מהמדפים.‬
‫אני מניח שזו שאלה שמטרידה‬ ‫רבים מחובבי הג'ז היום:‬
‫האם עדיין נוכל ליהנות מהמוזיקה הזאת?‬
‫נראה מה חושבים הצופים.‬ ‫ניגש לטלפונים.‬
‫איתנו על הקו מאזין מברוקלין, ניו יורק.‬ ‫זה דן גרינבלאט. מה דעתך, דן?"‬
‫"נו, זה לא שמדובר באלף בניינים."‬
‫אני לא יודע מה יקרה למייקל, אבל...‬
‫אני חושב שלאר. קלי יש בעיה קטנה.‬
‫כנראה יאשימו אותו.‬
‫כל החברות נטשו אותו, RCA, סוני, כל אלה.‬
‫אתם יודעים, בימינו יש תאגידי ענק‬
‫ומספיק שעובד אחד עושה משהו‬ ‫וכל החברה תחת אש, נכון?‬
‫זה כמו הקטע עם 'פיצה-האט', נכון?‬
‫מישהו מזמין פיצה פפרוני.‬
‫הוא מקבל את הפיצה‬
‫והפפרוני מסודרים כמו צלב קרס.‬
‫אבל כמה אנשים ברשת אומרים‬ ‫שזה לא נראה כמו צלב קרס.‬
‫הם אומרים שזה נראה כמו פיצה רגילה.‬
‫אז הכוחות באינטרנט מפולגים.‬
‫אני ראיתי את זה.‬ ‫בעיניי זה נראה כמו פיצה רגילה.‬
‫לא יודע. מה דעתכם? מחאו כף‬ ‫אם לדעתכם זה נראה כמו צלב קרס.‬
‫טוב. זוג אחד מאחור.‬ ‫מחאו כף אם לדעתכם זה נראה כמו פיצה רגילה.‬
‫כן. אז אתה, אדוני, שיושב פה.‬
‫אתה חושב שזה נראה כמו פיצה רגילה?‬
‫כן? ולדעתך הבחור שיקר כדי לקבל תשומת לב‬
‫או משהו כזה? כן?‬
‫אתה זוכר איפה ראית את זה?‬
‫כי זה פורסם בניו יורק טיימס‬ ‫ובוושינגטון פוסט,‬
‫אבל הוושינגטון פוסט לכאורה בטעות פרסם‬
‫תמונה ערוכה דיגיטלית,‬ ‫אתה זוכר איפה ראית את זה?‬
‫בוושינגטון פוסט.‬ ‫-ראית בוושינגטון פוסט?‬
‫טוב. אז מה שמעניין זה‬
‫שסתם המצאתי את זה, זה לא קרה.‬
‫אני לא מנסה להביך אותך, אחי,‬ ‫אבל אתה וכל השאר שמחאו כף קודם‬
‫אתם הבעיה המחורבנת, כן?‬
‫מה אתם עושים?‬
‫לאן הגענו?‬
‫אתם חושבים שהדעות שלכם כל כך חשובות‬
‫שאתם חייבים לעורר שיחה‬ ‫על דברים שבכלל לא קיימים?‬
‫כלומר, אני חוזר על זה כל ערב,‬ ‫וכל ערב אנשים מוחאים כף.‬
‫תחילה הקבוצה הראשונה,‬
‫"כן, זה צלב קרס. צורה למדינה שלנו.‬
‫טראמפ בטח שם את הפפרוני בעצמו!"‬
‫ואז האחרים מוחאים כף, "אין מצב. במדינה יש‬ ‫רגישות לכך. די למשטרת התקינות הפוליטית!"‬
‫מה שהאנשים האלה לא מבינים‬ ‫שאף על פי שהם מאמינים בדברים אחרים לגמרי‬
‫הם בעצם דומים מאוד.‬
‫כי לא באמת אכפת להם‬ ‫ללמוד, לגלות ולדון בדברים,‬
‫הם רק רוצים לפמפם‬ ‫את התגובות המתוכנתות שלהם.‬
‫הם יודעים מראש מה הם חושבים על כל דבר.‬
‫וכל השאר, כל אלה שלא מחאו כף‬
‫לא תצאו מזה נקיים.‬
‫ראיתי את הפרצוף שלכם.‬
‫איש מכם לא ישב ואמר,‬ ‫"אוי, מסכן, מקווה שזה לא קרה."‬
‫לא. כולכם ישבתם שם‬
‫ואותה מחשבה רצה לכם בראש.‬
‫"איך החמצתי את הקטע של פיצה האט?‬
‫ראית את זה?‬
‫אני צופה המון בחדשות.‬ ‫אני צופה ב-CNN כל היום, לעזאזל!‬
‫ובטלפון בשאר הזמן,‬
‫הדברים שלי סגורים‬ ‫בפאוץ' המטופש הזה למשך שעה‬
‫וכבר אני לא בעניינים!"‬
‫דרך אגב, הייתם אמורים להיות‬ ‫קצת סקפטיים לגבי זה‬
‫כי אתם יודעים, לו זה קרה,‬ ‫זה לא היה קורה בפיצה האט‬
‫אלא בפאפה ג'ונס.‬
‫מגניב.‬
‫גברת אחת צעקה עכשיו "מצחיק!"‬
‫לא הכרחי, אבל תודה.‬
‫בגלל זה הופעות חיות הן כל כך מגניבות.‬
‫אין לדעת מה יקרה, נכון?‬
‫"מצחיק!" בחיים זה לא קרה לי‬ ‫ב-18 השנים שאני עושה קומדיה.‬
‫בואו נדבר קצת על אלצהיימר.‬
‫לסבתא שלי יש אלצהיימר.‬
‫ראיתי אותה בהודו בחופשת חג המולד.‬
‫ואתם יודעים,‬
‫לא יודע אם יש בחייכם אנשים עם אלצהיימר‬
‫אבל זאת מחלה עצובה מאוד.‬
‫יש לה מטפלת עכשיו. קוראים לה פאטימה.‬
‫פאטימה הסבירה לי איך מתנהגים עם אנשים‬ ‫שחולים באלצהיימר,‬
‫כי אתם יודעים, יש להם כל מיני טיקים‬ ‫ועניינים שיש לקחת בחשבון.‬
‫אחד הדברים שסבתא שלי עושה‬
‫זה לשאול את אותה שאלה שוב ושוב.‬
‫שואלת שאלה אחת ואז חוזרת עליה,‬
‫"האם עאישה שם מכינה סמוסה?"‬
‫ופאטימה עונה לה, "כן, היא שם!"‬
‫זה נראה לי מוזר כי עאישה היא אחותה‬
‫שכבר הלכה לעולמה.‬
‫אין מצב שהיא במטבח מכינה סמוסה.‬
‫אז שאלתי את פאטימה,‬ ‫"למה את אומרת את זה? למה את משקרת?"‬
‫והיא ענתה, "לפעמים קל יותר ככה."‬
‫אז אמרתי לה, "אבל זה קצת מרושע."‬
‫אבל הייתי שם עם חברה שלי, שהיא לבנה.‬
‫ומדי פעם‬
‫היינו יושבים וסבתא שלי הייתה שואלת‬
‫"מי האישה הלבנה הזאת?"‬
‫והייתי עונה, "זאת חברה שלי, סבתא."‬
‫"כלומר, זאת אשתך?"‬
‫לא. אנחנו רק יוצאים.‬ ‫אוהבים מאוד זה את זה, אולי נתחתן בעתיד,‬
‫אבל היא מאוד יקרה לי ורציתי שתכירי אותה."‬ ‫"הבנתי." בלה, בלה.‬
‫"מי האישה הלבנה הזאת?"‬
‫"זאת חברה שלי, סבתא."‬
‫"היא אשתך?"‬
‫"לא, אנחנו חברים, אולי נתחתן.‬ ‫אוהבים זה את זה. היא יקרה לי.‬
‫רציתי שתכירי אותה. "טוב...‬
‫מי האישה הלבנה הזאת?"‬
‫"הבריטים חזרו, סבתא.‬
‫אנחנו צריכים לראות את המסמכים שלך."‬
‫הכי עצוב היה כשסבתא בשלב מסוים‬ ‫חזרה וביקשה ממני להישאר אתה עוד קצת.‬
‫היא אמרה, "למה שלא תישאר כמה לילות,‬
‫ותבלה קצת עם סבתא שלך."‬
‫אמרתי לה, "אני לא יכול, סבתא.‬ ‫אני צריך לשוב ולהתכונן למסע הופעות."‬
‫והיא, "אה, בסדר...‬
‫היי, למה שלא תישאר כאן כמה ימים,‬
‫ותבלה קצת עם סבתא שלך?"‬
‫אמרתי, "לא יכול, סבתא.‬ ‫חייב לחזור להתכונן למסע הופעות."‬
‫"אה, בסדר."‬
‫היא המשיכה לבקש‬ ‫ואני המשכתי לענות אותו דבר.‬
‫זה הרג אותי כי...‬
‫ידעתי שזה לא נכון.‬
‫כלומר, הייתה לי טיסה למחרת,‬
‫אבל יכולתי לסדר כך שאשאר קצת יותר.‬
‫אבל אני לא אדם עד כדי כך טוב.‬
‫אני טוב לאחר צהריים אחד‬ ‫ולא טוב לשני לילות.‬
‫היא ביקשה ממני שוב והתכוונתי‬ ‫שוב לחזור על הקטע שלי‬
‫ואז פאטימה טפחה לי על הכתף ואמרה,‬
‫"פשוט תגיד לה שתישאר."‬
‫ואמרתי, "תשמעי...‬
‫אני נכד רע, אבל...‬
‫את שדה מרושעת,‬ ‫ אני לא מוכן לעשות את זה! זה רוע לב!"‬
‫"כן סבתא, אישאר פה כל השבוע!‬
‫ותנחשי מי עוד תגיע?‬ ‫ עאישה, והיא תביא סמוסה!"‬
‫אבל קשה לראות את סבתא ככה‬
‫כי אני זוכר אותה כשהייתה צעירה יותר.‬
‫וזה מפחיד כשמגיעים לגיל שלי.‬
‫אני בן 36 עכשיו,‬
‫ראיתי אנשים מזדקנים.‬ ‫ראיתי מה זיקנה יכולה לעולל לאנשים.‬
‫כשאתה צעיר יותר ופוגש אנשים זקנים,‬
‫פוגשים אותם כשהם כבר‬ ‫בשלב ההתדרדרות, נכון?‬
‫אם אי פעם פגשתם את סבתא-רבתא שלכם,‬
‫בפעם הראשונה שפגשתם אותה היא...‬
‫אמרתם, ‬ ‫"היי, סבתא-רבתא קארו!"‬
‫לא היכרתם אותה כשדילגה על חבל או משהו כזה,‬
‫אלא רק כמישהי שדומה‬ ‫לדמות הנבל ממלחמת הכוכבים.‬
‫הפעם אתם רואים את השינוי מתרחש.‬
‫זה מאוד מפחיד.‬
‫כי אתם קולטים שזה יגיע לכולנו, נכון?‬
‫זה יגיע גם אלינו.‬
‫זה יגיע אל ההורים שלנו.‬
‫בנקודה זו אני מתחיל לפחד, כן?‬
‫מתחילים לחשוב על ההורים.‬
‫יש לי הרבה מזל,‬
‫שני הוריי עדיין בחיים ומצבם טוב,‬ ‫הראש עוד עובד כמו שצריך.‬
‫ואני לגמרי מתייחס לזה כמובן מאליו.‬
‫אני לא מתקשר אליהם מספיק.‬ ‫לא רואה אותם מספיק.‬
‫אתם רואים אותם מספיק?‬
‫באיזו תדירות אתם רואים אותם?‬ ‫פעמיים-שלוש בשנה?‬
‫כמה כבר נשאר להם?‬
‫אולי 20 שנה?‬
‫זה אומר...‬
‫שתפגשו אותם עוד 60 פעמים.‬
‫זה הכול.‬
‫עוד 60 פעמים.‬
‫עוד 60 פגישות.‬
‫אתם מנצלים אותן היטב?‬
‫האם אתם מייצרים זיכרונות נעימים?‬
‫אתם יודעים מה? עצמו כולכם עיניים לרגע.‬
‫נו, אחי. תעצום. רק לך מחכים.‬
‫תחשבו על סוף השבוע האחרון‬ ‫שראיתם את ההורים שלכם, טוב?‬
‫תחשבו על כל מה שעשיתם.‬
‫תתעמקו בזיכרון הכי יקר.‬
‫וכשתגיעו לאותו זיכרון, הרימו יד.‬
‫עד כה ספרתי חמש ידיים.‬
‫אתם יודעים למה? כי לכולנו‬ ‫היה אותו סוף שבוע מחורבן, כן?‬
‫אני יודע מה עשיתם, כי עשיתי אותו דבר.‬
‫הגעתם מאוחר ביום שישי ואמרתם,‬ ‫"טוב, אני פורק את החפצים והולך לישון."‬
‫"טוב, נתראה בבוקר." יום אחד עבר.‬
‫אחר כך, אתם מתעוררים מוקדם למחרת,‬ ‫ נגיד ב... 11:30.‬
‫נכנסים למטבח, מכינים קפה.‬ ‫"היי, קניתם מכונת קפה חדשה."‬
‫"כן, אנחנו אוהבים אותה."‬
‫ניהלנו שיחה.‬
‫בשאר היום כולם עסוקים בטלפון ובמחשב‬
‫משתדלים להימנע מקשר עין‬
‫או מכל סוג של שיחה מעמיקה.‬
‫בשלב מסוים, אתם מרגישים אשמה קולקטיבית.‬
‫כל המשפחה מתכנסת בסלון.‬
‫איש לא יודע מה להגיד, לעזאזל.‬
‫ואז בשלב מסוים, מסיבה כלשהי,‬
‫אתם וכל משפחתכם צופים יחד בסרט 'ספיד'.‬
‫ואז מגיעה שעת ארוחת הערב.‬
‫אחד ההורים שלכם אומר, "היי, בואו נלך‬ ‫לאיזו מסעדה שבא לכם. תבחרו אתם."‬
‫ואתם: "אנחנו לא גרים‬ ‫בעיר הדפוקה הזו. תבחרו אתם!"‬
‫הם: "בואו נלך למסעדה שאנחנו אוהבים‬
‫ולא יודעים שזאת בעצם רשת!"‬
‫אתם הולכים, מזמינים‬ ‫פלפל חלפיניו ממולא ובצל מטוגן.‬
‫אתם גומרים מהצלחת. חוזרים הביתה‬ ‫ומחרבנים כמו שלא חרבנתם חודשים.‬
‫מתעוררים למחרת בבוקר, אורזים את המזוודה,‬
‫מגלגלים אותה החוצה.‬ ‫בדיוק כשאתם הולכים‬
‫אחד ההורים שלכם סוף-סוף מסתכל לכם בעיניים.‬
‫הם אומרים,‬
‫"החיים שלך בסדר?"‬
‫והם אף פעם לא בסדר.‬
‫אבל אתם רק פולטים. "כן!"‬
‫כי אנחנו פשוט לא מסוגלים‬
‫לנהל שיחה אמיתית‬
‫עם האנשים האלה שאנחנו מכירים כל חיינו.‬
‫נעשה את כל הריטואל הזה‬
‫עוד 59 פעמים...‬
‫ואז הם מתים.‬
‫מה אם הייתי מסיים את ההופעה ברגע זה?‬
‫דרך אגב, טיילר המסכן.‬ ‫שום דבר מזה לא רלוונטי לך, ילד.‬
‫הוא יושב שם וחושב,‬ ‫"אבא שלי הולך למות עוד 20 שנה!"‬
‫הכול טוב, חמוד. אתה עם אבא שלך עכשיו.‬
‫הכול בסדר.‬
‫הוא יחזור הביתה ויחבק את אימא שלו,‬
‫"אימא, הוא אמר שתמותי עוד 20 שנה!"‬
‫אני לא אומר את הדברים האלה כדי להעציב, כן?‬
‫אני אומר את זה בתקווה לעודד אותנו‬
‫לשוחח עם האנשים האלה, להכיר אותם, כן?‬
‫כדי שכשהם ימותו,‬ ‫נוכל לספר את הסיפור שלהם, כן?‬
‫אנחנו הביוגרפים שלהם.‬
‫ואני בטוח שהם הרבה יותר מעניינים‬ ‫ממה שאנחנו חושבים.‬
‫לכן, בפעם הבאה שנקפוץ לבקר‬ ‫אני מאתגר את כולנו לשבת ולדבר איתם.‬
‫שבו עם אימא ותגידו, "את יודעת מה?‬ ‫נשים בצד את הטלפונים.‬
‫אני רוצה לדבר איתך וללמוד על החיים שלך.‬ ‫ספרי לי את הסיפור שלך." זה ירגש אותה.‬
‫תסתכלו לה בעיניים‬ ‫ותשאלו אותה שאלות, ולכו עד הסוף.‬
‫נגיד, "אז אימא...‬
‫הזדיינת פעם עם גבר שחור?"‬
‫"למה שתשאל אותי שאלה כזאת?"‬
‫"אני בסך הכול מנסה ללמוד‬ ‫על החיים שלך, סתם רוצה לדעת."‬
‫"זאת נראית לי נקודת פתיחה מוזרה!"‬
‫"לא יודע, אני מנסה."‬
‫"טוב, זה היה בשנת 98'‬ ‫והשיקגו בולס היו בשיאם..."‬
‫טיילר, אתה יכול לעשות‬ ‫את הקטע הזה, אם בא לך.‬
‫טיילר, תבטיח לי שתעשה את זה.‬
‫תעשה את זה?‬
‫כן!‬
‫אני במערכת יחסים עכשיו.‬
‫כן, עם אישה מדהימה.‬
‫אנחנו זוג מעורב.‬
‫לרוב האנשים זה לא אכפת.‬ ‫אבל בעיני אחרים זה לא מוצא חן!‬
‫אנחנו נתקלים בזה בשתי חזיתות, כן?‬
‫אחת, משפטים מהדור הישן,‬
‫כמו, "אתם לא מתאימים!"‬
‫אבל גם שומעים משפטים מהדור החדש,‬ ‫כמו, "עזיז, אתה בעסקי הבידור,‬
‫אינך אמור לצאת עם בחורה‬ ‫לא מהעדה שלך, בטח לא עם לבנה‬
‫כי זה יעורר רעיונות על הערצת היופי הלבן!"‬
‫שזה כמו להגיד "אתם לא מתאימים"‬ ‫במילים יפות.‬
‫תראה, בנאדם, אני מבין.‬ ‫קלטתי את הקטע, בסדר?‬
‫אבל יצאתי עם הודיות,‬ ‫יצאתי עם נשים מעדות שונות.‬
‫אבל עם האישה הזאת יש לי קשר עמוק.‬
‫זה דבר שקשה למצוא.‬
‫באמת סליחה שגוון העור שלנו שונה.‬
‫אבל גם די נמאס לי‬
‫מאנשים שאומרים לי עם מי אני אמור לצאת.‬
‫זה קרה לי כל החיים, אתם יודעים?‬ ‫אפילו כשהייתי ילד קטן.‬
‫אני זוכר שכשהייתי בכיתה א'‬ ‫כל הילדים היו לבנים,‬
‫חוץ ממני ומעוד ילדה אסייתית.‬
‫ואפילו אז אנשים היו אומרים לי‬
‫"נו, עזיז!‬
‫מה קורה איתך ועם כריסטין לי, חמוד?‬
‫ראיתי את שניכם, מה מתרחש שם?‬
‫בחייך, ילד. אתה נראה מוזר.‬ ‫היא נראית מוזר...‬
‫לך על זה!"‬
‫וכעבור 20 שנים מוזרות‬ ‫אני בעסקי הבידור‬
‫והכול אותו דבר:‬ ‫"נו, עזיז,‬
‫אתה קומיקאי הודי,‬
‫ומינדי קלינג היא קומיקאית הודית,‬ ‫מה הקטע?"‬
‫אתם יודעים, החברה שלי היא דנית.‬
‫היא אפילו לא מבינה חלק מהגזענות‬ ‫שאיתה אנחנו נאלצים להתמודד.‬
‫כי הרי אין להם‬ ‫אותו סוג של גזענות בדנמרק,‬
‫כי זה שונה תרבותית.‬
‫כי פשוט אין שם גזעים אחרים.‬
‫רק דנים.‬
‫הדבר הכי קרוב לבני מיעוטים שם‬ ‫זה לחם שיפון חום.‬
‫אז לפעמים אני צריך‬ ‫להסביר לה כל מיני דברים.‬
‫אני עומד לחקות אותה כביכול בקטע הבא‬
‫אבל זה לא הקול שלה, כן?‬
‫המבטא שלה קצת בעייתי‬
‫כי היא חיה בכמה מקומות בעולם אז‬
‫אני רק אומר כי אני לא רוצה לחקות אותה‬
‫ושאנשים יגידו, "עזיז יוצא עם מישהי שנשמעת‬ ‫כמו מרי פופינס מזורגגת."‬
‫בכל אופן, היא באה יום אחד ואמרה,‬
‫"מותק, עשיתי מעשה קצת שובב.‬
‫נכנסתי לכמה פורומים באינטרנט‬
‫וראיתי שאנשים פרסמו תמונות פפרצי שלנו.‬
‫אבל אני לא מבינה למה אנשים חושבים‬ ‫שקוראים לי בקי?"‬
‫אז הייתי צריך להסביר לה,‬ ‫"אף אחד לא חושב שקוראים לך בקי.‬
‫זה סתם ז'רגון אינטרנטי‬ ‫שצוחק על בחורות לבנות.‬
‫כמו בשיר של ביונסה,‬ ‫'לך תקרא לבקי עם השיער היפה'."‬
‫"אה, אז זה כמו גידוף?‬
‫לא כל כך נורא בעצם,‬ ‫סתם קראו לי בשם אחר."‬
‫ואז פתחה את המטרייה שלה‬ ‫והמריאה לשמיים.‬
‫פעם אחת,‬
‫הסתובבנו לנו בניו יורק, כן?‬
‫החזקנו ידיים והתעסקנו בעניינינו.‬
‫טיפוס אחד מצביע עלינו ופולט,‬
‫"את בטח מקבלת הרבה נסיעות חינם‬ ‫במונית איתו!"‬
‫לפני שהספקתי לומר מילה, חברה שלי אמרה,‬
‫"סליחה, אדוני. אני משלמת על עצמי במוניות,‬ ‫תודה רבה באמת!"‬
‫ואז התחילה ללכת בסנטר מורם‬ ‫כאילו היא השולטת באינטראקציה.‬
‫ו... לא הספקתי אפילו להתעצבן על הבחור‬
‫כי הייתי כל כך נבוך.‬
‫בסופו של דבר אמרתי, "למה אמרת את זה?"‬
‫והיא אמרה, "האדון הזה ללא ספק רמז‬
‫שאני יוצאת איתך כי יש לך כסף‬ ‫ואני סוג של גולד-דיגרית."‬
‫"זה מה שנראה לך שקרה עכשיו?‬
‫אז זהו, שלא.‬
‫הוא צוחק עליי כי אני הודי.‬ ‫הוא אומר שאני נהג מונית."‬
‫"אבל אתה לא נהג מונית, אהה!"‬
‫"לא, הוא יודע את זה.‬
‫הוא רק אומר‬
‫שפעמים רבות כשנכנסים למונית‬ ‫הנהג הוא הודי.‬
‫זה סטראוטיפ. הרבה הודים עובדים בזה."‬
‫"אבל יש גם הרבה רופאים הודים,‬
‫הוא יכול היה לומר 'בטח את מקבלת‬ ‫בדיקות בחינם בזכותו'."‬
‫"טכנית זה נכון, אבל למה שיגיד דבר כזה?‬
‫זאת לא הכוונה שלו, נכון?‬
‫הוא מנסה להשפיל, כן?‬
‫הוא לא מנסה לצחוק עליי‬ ‫על שאני רופא בפוטנציה.‬
‫הוא רק אומר שבדרך כלל כשנכנסים למונית,‬ ‫הנהג הוא שחום והודי, כן?"‬
‫"צריך לשלוח לו מזכר,‬
‫כי זה שמישהו שחום,‬ ‫לא אומר שהוא הודי,‬
‫הוא יכול להיות מפקיסטן, בנגלדש‬ ‫והרבה..."‬
‫"הוא יודע את זה!‬
‫לעזאזל, בקי, ככה זה גזענות."‬
‫כאמצעי למניעת היריון,‬ ‫חברה שלי משתמשת בהתקן תוך רחמי.‬
‫יש לזה מעריצים בבית!‬
‫"איזה קטע, גם לי יש אחד במנוש!"‬
‫יש שם שניים שיושבים די קרוב זה לזה.‬
‫בלגן.‬
‫אתם יודעים, לחברה יש אחד‬
‫והיא הופתעה לגלות שלנשים רבות בארה"ב אין.‬
‫הם מאוד פופולריים באירופה וכאן פחות.‬
‫פה הן יותר בקטע של גלולות.‬
‫וכשחושבים על זה אני מבין את התהיות שלה‬ ‫כי גלולות הן באמת מוצר מטורף, נכון?‬
‫בגלולות, את והחבר שלך, ליסה ודייוויד,‬
‫הולכים לרופא ואומרים,‬
‫"כן, אנחנו לא רוצים להיכנס להיריון‬ ‫אבל לא רוצים להשתמש בקונדום,‬
‫יש מה לעשות?"‬
‫הרופא אומר, "כן. יש לי פתרון מושלם.‬
‫ליסה, אני ארשום לך את הגלולה הזאת.‬
‫הגלולה הזאת תדפוק אותך לגמרי.‬
‫היא תחדיר לך מלא הורמונים לגוף,‬ ‫תרגישי מוזר,‬
‫אבל יש ליטול את הגלולה מדי יום‬ ‫באותה השעה, בסדר? כל יום באותה השעה.‬
‫לא לשכוח. אם תשכחי ולו אחת,‬ ‫תיכנסי להיריון בו ביום, בסדר?‬
‫כל יום באותה השעה.‬
‫אל תפשלי, ליסה!‬
‫טוב, דייוויד, זה מה שאתה תצטרך לעשות.‬
‫כלום. קלטתי אותך, אחי, לך על זה.‬ ‫תכניס אותו. תעשה חיים.‬
‫לא מבין בשביל מה בכלל באת לפגישה.‬ ‫אתה חמוד."‬
‫עכשיו, איך עובד התקן תוך רחמי?‬
‫ככה עובד התקן תוך רחמי:‬
‫הרופא מחדיר עמוק מאוד התקן קטן מנחושת‬
‫בתהליך מאוד מכאיב.‬
‫יש לזה חוטים בחוץ‬
‫כדי שהרופא יוכל להוציא אותו‬ ‫אם מחליטים שרוצים להרות‬
‫או אחרי כשבע שנים, ‬ ‫כי אז צריך להחליף אותו.‬
‫פעם אחת עשיתי את שלי ופגעתי בחוט‬
‫עם אבר המין שלי.‬
‫ו... זה ממש כאב.‬
‫מה אני אגיד לכם...‬
‫קשה לחזור לשם באותה רמת התלהבות‬
‫אחרי מתקפה כזאת.‬
‫אני מנסה לחשוב למה להשוות את זה.‬ ‫זה כמו...‬
‫נגיד שאתם אוכלים שקית צ'יפס, כן?‬
‫ו... הכול בסדר, כן, אתם אוכלים צ'יפס‬
‫ואז פעם אחת אתם שולחים יד לצ'יפס ו...‬
‫משהו נושך לכם את הזין, כן?‬
‫בפעם הבאה שתשלחו יד לצ'יפס, כבר לא תעשו...‬
‫תגידו, "רגע, לא להזיז את השקית.‬
‫אני נכנס. לא להזיז את השקית."‬
‫זה שונה.‬
‫אז בסופו של דבר זה הופך לבעיה, נכון?‬
‫וחברה שלי אמרה, "חייבים לעשות משהו.‬
‫זה לא מוצא חן בעיניי. ‬ ‫אולי כדאי שאחזור לגלולה."‬
‫"היי, מה שתרצי בסדר מבחינתי.‬
‫זה לא מקומי להחליט, את יודעת?"‬
‫היא אומרת, "נכון,‬ ‫אבל אני לא אוהבת גלולות."‬
‫אני שואל, "למה לא?"‬ ‫היא עונה, "אתה יודע, נעשים עצבניים,‬
‫עם מצבי רוח, זועפים.‬
‫אבל אני מניחה שאפשר."‬
‫ואני אומר, "מה?‬
‫אלה שתי האפשרויות?‬
‫או שאסתכן במכה בזין,‬
‫או שתוותרי ותהפכי לבנאדם מחורבן?‬
‫בטח יש עוד שיטה."‬
‫ואז כמובן,‬
‫היא הולכת לרופא ומגלה שיש התקן חדש לגבר‬
‫ועכשיו יש בתוכי אחד כזה וכולנו סבבה.‬
‫כן. אז איך זה עובד...‬
‫אין דבר זה התקן גברי!‬
‫תראו איך אנשים התלהבו!‬
‫הגברת בשורה הראשונה שלפה טלפון,‬
‫"אני רוצה לקבוע תור לחבר שלי.‬
‫באיזו שעה אתם פותחים? בשמונה?‬
‫כן, הוא יהיה שם בשבע ורבע.‬
‫בואו נכניס לו שניים כאלה‬
‫למקרה שאחד מהם נשבר‬ ‫ובבקשה, תכניסו אותם כמו שצריך‬
‫אני לא רוצה שזה יצבוט לי את הכוס.‬
‫איך קוראים לו? דן גרינבלאט. בדיוק."‬
‫דן, אני שמח שיצאת מהבית הערב.‬
‫אני שמח שכולכם יצאתם מהבית.‬
‫ו... כן.‬
‫אני מתכוון לזה.‬
‫ברצינות, אני אסיר תודה לכם שבאתם.‬
‫כי... הופעתי הרבה במהלך הקריירה שלי.‬
‫ובסוף ההופעות אני תמיד אומר,‬
‫"לילה טוב. תודה רבה לכם!"‬
‫אבל האמת היא‬
‫שמעולם לא התכוונתי לזה.‬
‫הייתי אומר את זה כי זה מה שאומרים‬ ‫בסוף הופעה, כן?‬
‫כלומר, בטח שהייתי אסיר תודה. אני לא שמוק.‬
‫אבל לא אסיר תודה מספיק.‬
‫לא באמת חשבתי מה זה אומר‬ ‫שכולכם הגעתם,‬
‫אבל עכשיו, כשאני מסתכל עליכם,‬ ‫אני רואה את זה אחרת.‬
‫אני חושב על מה זה אומר שכולכם‬
‫נסעתם עד הנה‬
‫וחיכיתם בתור.‬
‫ועשיתם את כל זה‬
‫רק כדי לשמוע אותי מדבר לתוך מיקרופון כשעה.‬
‫וזה כל כך משמעותי בשבילי‬
‫כי ראיתי את העולם‬
‫שבו אני לא זוכה לעשות את זה שוב.‬
‫כמעט הרגשתי שאני הולך למות.‬
‫ובמובן מסוים, באמת מתי.‬
‫עזיז הישן שאמר, "תצ'פר את עצמך,‬ ‫מה כבר יכול לקרות", הוא מת.‬
‫אבל אני שמח,‬
‫כי הבחור ההוא תמיד הסתכל קדימה‬
‫אל הדבר הבא.‬
‫"האם אתחיל סיור הופעות נוסף?‬ ‫האם אתחיל עונה חדשה לסדרה?"‬
‫אני כבר לא חושב ככה.‬
‫כי הבנתי‬
‫שהכול זמני.‬
‫כל הדברים האלה‬
‫יכולים להיעלם כמו כלום...‬
‫וכל מה שבאמת יש לנו...‬
‫זה הרגע הנוכחי‬
‫והאנשים שאיתנו.‬
‫דיברתי על סבתא שלי קודם.‬ ‫זה היה עצוב,‬
‫אבל מה שלא סיפרתי לכם זה‬ ‫שבמשך כל הזמן שהייתי איתה,‬
‫היא חייכה, היא צחקה, היא הייתה שם איתי.‬
‫היא הייתה נוכחת כמו‬ ‫אף אדם אחר שהייתי לידו לאחרונה.‬
‫השתדלתי לקחת את זה איתי.‬
‫ולסבתוש, סבתא שלי,‬
‫אין לה הרבה ברירות בקטע הזה.‬
‫אבל לי יש.‬
‫וכך אני בוחר לחיות.‬
‫לחיות את הרגע, עם האנשים שאיתי.‬
‫והרגע הזה הוא הרגע שלנו, נכון?‬
‫שלי, שלכם, של דן...‬
‫של האישה ההיא שצעקה "מצחיק!"‬
‫של טיילור הצעיר שנשרט לכל החיים.‬
‫של כולנו.‬
‫זה הרגע שלנו. אז אתם יודעים מה?‬
‫למה לא פשוט נספוג אותו רק לרגע.‬
‫ובנימה זו, אגיד לכם לילה טוב‬
‫ותודה רבה-רבה.‬
‫תודה.‬
‫תודה רבה, ברוקלין.‬
‫מקווה לראות אתכם שוב מתי שהוא.‬
‫תרגום כתוביות: מיכל קושניר‬