Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ VÍGJÁTÉK-KÜLÖNKIADÁSA
A PULSE FILMS KÖZREMŰKÖDÉSÉVEL
SPIKE JONZE FILMJE
Aziz Ansari: Ami most megy!
Aziz Ansari!
Köszönöm. Köszönöm szépen!
Köszönöm. Köszi.
Igazán hálás vagyok. Nagyon köszönöm.
Foglaljatok helyet!
Nagyon köszönöm.
Hű, micsoda fogadtatás!
Hűha!
Nagyon izg... Amúgy ez a pasi velem van.
Van engedélye.
Nem csak egy kurva pofátlan kalóz.
"Azt mondtad, telefont nem hozhatunk, de mi van a bazi nagy kamerákkal?"
Igen, lefilmezzük az előadásokat, szóval, lehet, benne lesztek a műsorban,
amikor felkerül.
Azt mondod majd: "Azt a rohadt, én ott voltam!"
Felveszünk több előadást is,
szóval, ha szar közönség vagytok, nem használjuk fel az anyagot.
Nagyon izgatott vagyok! Már egy ideje turnén vagyok.
Pár napja érkeztem vissza New Yorkba, az otthonomba,
és, igen...
A minap épp sétálgattam,
és egy fickó odajött hozzám az utcán, és azt mondta:
"Hé, haver! Imádtam a Netflixes műsort!" Én meg: "Köszi szépen!"
"Igen, nagyon tetszett a Supreme-es epizód!"
Mondom: "Micsoda?
Nem volt Supreme-es epizód."
Aztán gyorsan ráeszméltem, hogy Hasan Minhajról beszél.
Patriótatörvény.
Másik műsor.
Másik fickó.
A pasi szörnyen érezte magát.
Rájött, hogy hibázott, és jóvá akarta tenni.
Mondja: "Jaj, Aziz, ugye?" "Igen, igen. Én vagyok."
"Master of None!" "Igen, igen. Én vagyok."
"Parks and Rec." "Igen, igen. Én vagyok."
"Kényeztesd magad!" "Igen, igen. Én vagyok."
"És neked volt tavaly az a nagy szexuális botrányod?"
"Nem, nem!
Az Hasan volt."
Nem beszéltem sokat erről az egész ügyről.
De ezen a turnén beszéltem róla,
mert ti itt vagytok, és ez rengeteget jelent nekem.
Néhányan biztos kíváncsiak vagytok, hogy érintett ez a helyzet.
Nehéz erre választ adnom,
mert annyi mindent éreztem az elmúlt egy évben...
Volt, hogy féltem.
Volt, hogy megalázottnak éreztem magam.
Volt, hogy kínosan éreztem magam.
És végső soron
szörnyen éreztem magam, hogy ez a személy így érezte magát.
Egy év után remélem, hogy ez egy előrelépés volt.
Nekem mindenképp az volt, és sokat is gondolkodtam rajta.
Remélem, jobb ember lettem tőle.
És mindig eszembe jut a beszélgetés
az egyik barátommal, aki azt mondta: "Haver,
Ez az egész elgondolkodtatott az összes randiról, amin valaha voltam."
Azt gondoltam: "Ez elég elképesztő.
Nem csak én lettem tőle figyelmesebb, hanem mások is,
és ez jó dolog."
És ez a véleményem erről a dologról.
Tudom...
nem ez a legviccesebb kezdés egy humoros előadáson.
De nekem fontos, hogy tudjátok, mit gondolok erről,
mielőtt együtt töltjük ezt az estét.
Hát, ez elég kemény volt.
Miről beszéljünk még?
Amerikáról?
Mindenki nagyon aggódik most.
Egy csomó ember ki van akadva.
Az emberek azt mondják: "Istenem! Szar került a ventilátorba."
Én nem aggódom.
Tudjátok, miért? Mert ez Amerika.
Nem került szar a ventilátorba, mert már eddig is ott volt.
Soha nem volt ott tiszta ventilátor.
Mindig is volt benne szar.
Az amerikaiak minden generációja szarban volt.
Mégis kitartottak, és mi is ezt fogjuk tenni, jó?
Pár generáció még sokkal nagyobb szarban is volt, mint mi.
Például a nagy gazdasági világválság,
a vietnámi háború, a kötelező hadba vonulás...
El tudjátok képzelni, ha most lenne kötelező hadba vonulás?
A mai emberekkel?
Nem mehetek háborúba. Most alapítottam egy céget!
Öko-barát cipőket készítünk pisztáciából.
Úgy hívják, "Pisztácipő".
Pár generációval korábban még fegyvert adtak volna neki:
"Menj, lőj pár ázsiait!"
Most meg azt mondja a melóban: "Valerie, az nem 'pho', hanem 'fő'."
A nagyapja meg...
De ígérem nektek, hogy minden rendben lesz.
Mert ugyan nem úgy tűnik,
még mindig képesek vagyunk meghallgatni, és megérteni a dolgokat.
Mondok egy példát.
Olvastam egy esetről. Egy lány szalagavató bálra megy.
Fehér lány, és ázsiai ruhát vesz fel.
Van egy ázsiai srác az iskolában, és ezt sértőnek találja.
A srác valami nagyon király dolgot tett. Odament a lányhoz, és beszéltek róla.
Elmondta, hogy aggódik a kulturális javak elsajátítása miatt.
A lány biztosította, hogy tiszteli és csodálja a kultúráját.
És mindketten megtudták, mi a másik nézőpontja.
És ez nagyon... Csak vicceltem. Ebből semmi sem igaz.
Mégis miért történne ilyesmi?
Nem, a srác kirakta a lány képeit Twitterre, és azt írta:
"A kultúrám nem a te istenverte báli ruhád!"
És ez a hír az egész világot bejárta!
Voltak cikkek, megjegyzések és tweetek.
Én mindet elolvastam.
A kedvenc elfoglaltságom felmenni ezekre a fórumokra,
ahol az emberek vitatkoznak, és próbálják kioktatni egymást.
Tudjátok, mire gondolok? Valaki azt írja:
"Nem hiszem el, hogy lopott a kínai kultúrából."
Egy másik fickó meg: "Amúgy a kínaiak ezt Malajziától lopták."
Én meg: "Azt a rohadt!
Épp most oktattak ki!
Azt hitted, nyitott szemmel jársz,
de ennek a másik pasasnak még homloka sincs,
a szemgolyója folytatódik...
hogy láthasson minden igazságtalanságot."
Nézzétek, én láttam a képeket.
Nem tűnt úgy, hogy az illetőnek rossz szándéka lett volna.
Nem azt tweetelte, hogy: "Hé, mindenki, nézzétek a csing csong ruhámat!"
Az csúnya lett volna.
Valamiről lemaradtam?
Úgy lépett ki a limóból, hogy...
"Konichiwa, ribik!
Hol bál ván?"
Jó, ez tényleg gáz.
Tudjátok, mostanság, még ha rasszista is, amit mondanak,
én azt mondom: "Nem beszélhetnénk valami másról?
Nem hiszem, hogy rendbe fogjuk ezt hozni villásreggeli közben.
Nem hiszem, hogy mi lennénk azok, akik majd megoldják az ügyet."
A rasszista emberek legalább nem beszélnek sokat.
Az újonnan megvilágosult fehér emberek kimerítőek!
"Mi a statisztika? Hol olvastad a cikket?"
"Aziz, láttad A Simpson Családnak azt az epizódját?
Van egy indiai karakter, és...
Hírelemzés, híg elemzés Most olvastam a hírelemzést
Most elmondom neked, amit olvastam
Itt vannak az alpontok
Hívjatok Apunak, és hagyjatok békén!
Igen!
Tudom.
Tudom, Candice. Már 30 éve is láttam.
Egy fehér fickó indiai hangon beszél.
Értékelem a támogatást,
de a dolgok nem akkor válnak rasszistává, amikor rájönnek a fehérek.
Ne értsetek félre, én sem bírom a Simpsonos ürgéket.
Azt mondják: "Miért nem szólt senki 30 évvel ezelőtt?
Díjakat nyertünk, és senki nem szólt semmit."
Azért, mert az indiaiak csak négy éve tudnak felszólalni.
Lassan fejlődött a kultúra.
Tudjátok, ki volt az első indiai, akit láttam az MTV-n?
Saját magam!
Bele telt kis időbe.
Igazság szerint az első a basszusgitáros volt a No Doubtban, de...
csak a háttérben volt, és gitározott.
Nem volt alkalma beszélni ezekről a dolgokról.
Amúgy meg tudjuk, ki hordta a nadrágot abban a zenekarban.
"Gwen, van egy kis probléma az indiai-amerikai közösségben, és..."
Ne beszélj !
"Basszus, sajnálom."
Érdekes idők voltak
a fehéreknek.
Figyeltelek benneteket.
Tudom, mi folyik itt.
Nagyon igyekeztek kedveskedni a kisebbségekkel...
ahogy eddig sosem láttam.
Időt és energiát fektettek bele.
Hallatjátok a hangotokat. Megnézitek a Kőgazdag Ázsiaiakat.
Csak úgy özönlöttek a fehérek. Ez király.
Van itt olyan fehér,
aki látta a Kőgazdag Ázsiaiakat? Emelje fel a kezét!
Igen.
A hölgy az első sorban. Láttad?
Igen? 97%-ot kapott a kritikusoktól.
Szerinted volt ennyire jó, 97%?
Talán kicsit kevesebb? Te mennyit adnál rá?
Nyolcvanötöt.
Hűha! Nyolcvanötöt!
Tizenkét százalékkal kevesebbet.
Volt valami konkrét, ami nem tetszett, amiért 12 ponttal lehúztad?
Csak nem hoztalak kínos helyzetbe?
Csak viccelek.
Nem számít, mit gondolsz a filmről.
Egyszerűen jó móka a fehéreket kínos helyzetbe hozni. És...
Ez olyan imádnivaló. Nézzétek, milyen messzire jutottunk
csupán két generáció alatt.
A nagymamád nem hívja Kőgazdag Ázsiaiaknak azt a filmet.
Úgy hívja: "A film, amiben túl sok a keleti."
Te meg itt ülsz, hogy: "85? A francba! Visszavonom. 97!
Mit mondjak, hogy ne kerüljek bajba?"
A szándék jó, de néhányan nagyon furán viselkednek.
Megkérdeztem egy hölgyet: "Láttad a Kőgazdag Ázsiaiakat?"
Azt mondja: "Igen!" Kérdezem: "Tetszett?"
"Igazából nem láttam, sajnálom!"
Mondom: "Mégis miért hazudsz?
Azt hitted, kapsz majd érte sütit?"
De a legjobb, amikor megkérdeztem valakit: "Tetszett a Kőgazdag Ázsiaiak?"
Azt mondja: "Tudod, mit, Aziz? Őszinte leszek.
Amikor először láttam, nem igazán tetszett.
De utána megnéztem még egyszer egy ázsiai barátommal,
és láttam, mennyit jelentett neki,
hogy tudott azonosulni a filmmel, és ettől nekem is tetszett a film."
Én meg: "Ez nem jelenti, hogy tetszett a film,
ez csak egy fura, leereszkedő, szar meglátás."
Ez olyan, mintha én megnézném A Pláza Ászát...
és azt mondnám: "Nem tetszett,
de aztán újra megnéztem egy dagi, fehér barátommal...
és utána megváltozott a látásmódom."
De nézzétek, én elismerem, amit el kell ismerni.
Már 36 éve vagyok a világon.
Még sosem láttam, hogy a fehérek ennyire igyekeztek volna.
Vannak, akik nem próbálnak kedvesnek lenni,
és vannak, akik az ellenkező irányba haladnak kissé agresszívan.
De összességében elmondhatom, hogy a fehérek ezen generációja igyekszik.
Szerintem ez menő, és én hálás vagyok érte.
De néha kicsit gyanakvó vagyok.
Kisebbségek, tudjátok, miről beszélek?
Nem tűnik néha kissé furának?
Nem tűnik kicsit bizarrnak?
Mintha néhányan egy játékot játszanának,
ahol pontot kapnak, ha jót cselekszenek.
Van valami titkos, progresszív Candy Crush,
amiről nem tudunk?
El tudjátok képzelni, hogy a fehérek titokban összegyűlnek, és:
"Jól van, nézzük a pontokat. Mit tettetek ma az egyenlőségért?
Halljuk! Brian, mesélj a napodról!"
"Azt mondtam az egyik afroamerikai barátomnak,
hogy a Fekete Párducnak kellett volna nyernie az Oscart.
Ezután tweeteltem egy kis támogatást
egy leszbikus filmrendező új dokumentumfilmjének.
Majd küldtem Instán egy kis szeretetet Colin Kaepernicknek.
Majd átmentem az úttesten, mikor megláttam egy fekete pasit.
A francba! Több pont kell. Mit tehetnék?
Írtam egy hosszú Instagram posztot, amiben kérdőre vontam magamat
a kiváltságaim miatt, egy 2015-ös incidens alapján.
"Mondjátok el neki, mit nyert!"
"Brian egy rakás Instagram lájkot nyert
olyan fehérektől, akik ugyanezt játsszák."
Tudom, van pár ember, aki itt ül, azt gondolva: "Mi a franc, Aziz?
Én fehér vagyok, és nem csinálok ilyen faszságokat.
Itt vagyok az előadásodon.
A művészetekben támogatom a kisebbségeket."
Nehéz manapság vicceket gyártani.
Vigyáznod kell, mit mondasz, ugye?
Láttam, hogy normális munkát végző emberek is bajba kerülnek.
Nemrég láttam, hogy néhányan bajba kerültek,
amiért a "niggardly" szót használták.
Nyugalom, ennek a szónak semmi köze a feketékhez.
Azt jelenti, zsugori vagy fukar.
Rákereshettek az etimológiai szótárban. A szó ártatlan.
Az emberek mégis bajba kerülnek miatta. Ez őrület!
Habár mondhatták volna, hogy zsugori vagy fukar, nem?
Nem tudom, miért kellett megkockáztatni.
"Tudom, melyik szóra hasonlít.
De a nagy szavamat akarom használni!
Mi az, hogy sima jegyet kérsz?
Vegyünk elsőbbségi jegyet! Ne legyél már ilyen niggardly!"
Az egyik fickó, aki bajba került, egy szenátor Ohióból.
Úgy hívják, Sherrod Brown.
A hadi kiadásokról értekeztek.
És így szól a törvényhozókhoz:
"Amikor a fegyverekről és háborúkról van szó, mind bőkezűek vagytok,
de amikor a veteránok hazajönnek, hirtelen mindenki niggardly lesz."
"Mit mondtál?"
"Azt mondtam, hirtelen mindenki niggardly lesz."
"Megismételnéd az utolsó előtti szót?" "Niggardly."
"Vigyétek innen!"
És nagy bajba került.
Majd megnézték a szótárban, és kiengedték.
De amikor először olvastam a cikket, össze voltam zavarodva,
mert láttam, hogy a neve Sherrod Brown, vagyis Barna.
Mondom: "Sherrod Brownnak nem lesz baja, ugye?
Valamiről lemaradtam, Sherrod Brown?
Nem ismerek minden tényt?
Ja, hogy egy fehér fickó? Vigyétek innen!" Nem.
Teljesen ártatlan a szó. Semmi gond nincs vele.
Szóval, fehér pasi itt az első sorban,
ha néha kedved lenne használni, csak nyugodtan. Ártatlan szó.
Pont most mondtam el, hogy nincs vele semmi gond.
megértetted. Szóval gyere, kiabáld bele a mikrofonba, jó?
Tessék, gyerünk! Ez az. Gyerünk!
Már majdnem megtette! El tudjátok ezt hinni? Ugyan már, uram!
Ez nem menő.
Tesztelni akartalak, és megbuktál.
Nem dobálózhatsz vele kedvedre!
Esetleg, ha feljön a beszélgetésben,
akkor talán bedobhatod.
Nem tudom, milyen helyzet lenne...
Talán amikor vacsorázni mész az afroamerikai főnököddel.
Megragadja a számlát, te meglátod a borravalót,
mire te: "Uram, ez kissé niggardly."
Szerintem ez oké.
Vigyázni kell, mit mondasz.
És arra is, amit régen mondtál.
Mert előássák a régi tweeteket.
Megtalálják a régi videókat.
Tudjátok, mi a fura ebben az egészben?
Szoktatok irtó népszerű, mainstream dolgokat nézni
nem is olyan régről?
Vannak ott is problémák ám.
A minap a Másnaposokat néztem.
Ez az egyik legnépszerűbb film, ugye? Nem is olyan régi.
Van egy jelenet, amiben Bradley Cooper azt mondja:
"Dr. Buzit hívatják!"
Ez benne van a filmben!
Ti írtatok levelet? Én nem írtam levelet.
Nem csak a filmben van benne, hanem az előzetesben is!
Tudjátok, miért van benne?
Mert az olvasópróbánál
mikor Bradley Cooper azt mondta: "Dr. Buzit hívatják,"
mindenki úgy szólt: "Ez a film király! Imádom ezt a szót!"
Nézhetsz valamit, ami nem is olyan régi,
de 2019-es szemmel nézve furának tűnik.
A Hivatal ismétlését néztem a múltkor.
Mi a legnagyobb sztori?
"Jim és Pam. Jaj, remélem, összejönnek!"
Ha ma megnézed, azt mondod: "Hát, nem tudom...
A nő el van jegyezve. A pasi négy évadon át fűzi.
Nem tudom, hogy ez elmegy-e egy munkahelyen."
Ha most visszahoznák A Hivatalt,
azzal végződne, hogy Pam megnyeri a szexuális zaklatási pert.
A fináléban pedig kiderülne, hogy erről szólt a dokumentumfilm.
Bizonyítékot gyűjtöttek Jim ellen!
A saját műsoromnak, a Parks and Rec-nek az ismétlését is néztem.
Imádom a Parksot, és a Parks családomat.
De épp a korábbi évadokat néztem, és mondom: "Nem tudom."
Volt egy jelenet,
amikor is a karakterem, Tom megajándékozza Rashida Jones karakterét.
Egy plüssmackót adok neki.
De a mackóban van egy kamera.
Ha ma kapnám meg ezt a forgatókönyvet, azt mondanám: "Ezt nem csinálom, srácok.
Szerintem Tom ezért börtönbe kerülne."
De akkoriban úgy voltam vele: "Már értem, így belátok a házába."
De ez nagyon érdekes. Mit jelent ez?
Azt jelenti, hogy én és a Parks készítői rossz emberek vagyunk? Nem.
Más volt a kulturális kontextus.
Nem ítélhetsz el mindent a 2019-es normák alapján.
Vannak dolgok, amiket lehet, de mindent nem.
Ezzel arra akarok kilyukadni, hogy nézzétek, mind szar emberek vagyunk.
Nem vagyunk tökéletesek.
És erre ráeszmélünk, és próbálunk fejlődni.
Mind fejlődünk. És ha te azt gondolod:
"Én tisztában vagyok az összes kisebbséggel."
Te vagy a legszarabb, jó?
Mert arrogáns vagy.
Egy kis alázatosságot!
Nem veszed észre, hogy 50 év múlva visszatekintve
seggfejeknek fogjuk érezni magunkat?
Végül is ez lenne a lényeg, nem?
Hogy visszatekintsünk,
és meg se tudjuk magyarázni az unokáinknak.
Majd ott ülünk, hogy: "Nem tudom, mi a fasz volt.
Mindenhol ott voltak a hajléktalanok, és mindenki magasról leszarta.
Elkerülted a szemkontaktust, kikerülted őket,
remélve, hogy nem fog utánad jönni.
Néha voltak poharaik, kinyitottad a pénztárcád, és:
"Bocs, csak húszasom van."
Majd felugrottál egy olyan fura rollerre, és elhúztál a picsába!
Fura idők voltak 2019-ben.
Minden fekete fickót börtönbe zártunk.
Mind dutyiban volt,
kivéve Drake-et, LeVar Burtont, és a kissrácot a Stranger Things-ből.
Rajtuk kívül minden fekete csávót börtönbe zártunk egy kis fű miatt.
Majd legalizáltuk a füvet, és csak úgy ott hagytuk őket.
Nem tudom, szerintem intézhettünk volna pár hívást.
A kulturális kontextus mindent megváltoztat.
Nézzétek ezt az R. Kelly-s ügyet!
Ez az információ régen is kint volt.
Ott volt az Aaliyah-dolog, a felvételek,
mégis mindenki szemet hunyt felette.
De most a kultúra meghúzta a végső határt.
Most, hogy van egy hat órás dokumentumfilm,
mindenki így: "Az oké, hogy ez elérhető volt
egy 20 oldalas olvasmányban,
de most, hogy szórakoztatásként van tálalva, így már tűrhetetlen!"
Én láttam.
Durva volt.
Csak kíváncsiságból kérdezem, tapsoljon, aki végleg elásta R. Kellyt!
Hűha! Rengeteg ember.
Hát igen. Mármint, tényleg lenyűgöző volt.
Sokan nyilatkoznak is most már. Akik régen együtt dolgoztak vele.
Olyanok, mint Lady Gaga, Chance the Rapper.
Tudjátok, kinek nem láttam a nyilatkozatát?
Ennek a fickónak! Magától nem volt semmi, uram!
- Uram, hogy hívják? - Dan.
- Dan, mi a vezetékneved? - Greenblatt.
Dan Greenblatt,
semmit sem láttam Dan Greenblattől. De miért is látnék, Dan?
Nincs dokumentálva , hogy támogattad R. Kellyt.
Nagyon szerencsés vagy ebben. Az elég ciki lenne.
Mi lenne, ha épp néznéd a dokumentumfilmet,
erre ők: "Aztán kijöttek a felvételek.
Ekkor rá kell eszmélned, hogy valami nincs rendben.
De az embereket nem érdekelte.
Itt egy videó Dan Greenblattről egy héttel a felvételek megjelenése után."
Itt egy videó Danről munkába menet két héttel az eset után.
Szerencséd, hogy nincs náluk ez a videó, Dan. Tudod, hogy kívülről fújod.
Milyen szörnyű is lenne, nem?
Mi lenne, ha lenne náluk egy 18 évvel ezelőtti videó?
Amiben mondjuk pont egy R. Kelly koncertről beszélsz.
Hogy milyen jól szórakoztál, és milyen király volt.
Ugye, szörnyű lenne? Tudjátok, kiről van ilyen felvétel?
Rólam!
Igen, az első stand-up előadásom végén. Jól kiszúrtam magammal.
Volt egy egész szegmensem az előadás végén.
Azt mondtam: "Voltam egy R. Kelly koncerten. Őrületes volt!"
Már nem csinálok ilyet, de ez még mindig kint van.
És rettegve nézem ezt a dokumentumfilmet!
Mondom: "Könyörgöm, ne találják meg azt a felvételt!
Már így is nehéz évem volt."
A minap meghallgattam, srácok, és a szegmensnek nem tettek jót az évek.
A lehető legrosszabb megfogalmazást használtam.
És elképzelem, ahogy Wendy Williams elmegy a klubba,
ahol én a színpadon állok, és: "A kedvenc zenészem, R. Kelly!"
"R. Kelly a kedvenc zenésze, akivel valaha találkozott.
És még nincs vége.
Nézzünk meg egy klipet Aziz második előadásából,
ami csupán két évvel később jött ki."
"Az előző előadásomban R.Kellyről beszéltem.
Mondom, most nem fogok róla beszélni.
De a gond, hogy R. Kelly folyton csodálatos dolgokat csinál.
Csodálatos dolgokat!
Csodálatos dolgokat!"
Tudjátok, mi a fura? Épp az előadást néztem,
és volt benne sok vicc, amit már elfelejtettem.
Már tíz éve volt.
Voltak szegmensek, amiket nem biztos, hogy ma elmondanék.
Rosszul éreztem magam. Aztán mondom: "Nem gáz."
Végül is ez a dolgok rendje.
Ha ugyanolyan vagy, mint tíz éve, az nagyon gáz!
Változnunk kell!
Voltak viccek, amiket most nem sütnék el.
Volt egy rész, ahol az unokatesómról, Harrisről beszéltem.
Köszönöm, tök mindegy. És...
Azzal viccelődtem, hogy fura tévéműsorokat nézett,
és hogy kicsit duci volt.
Volt egy rész: "Tudjátok, mit?
Nincs sok duci indiai kölyök! Elég ritkaság.
Olyan, mint a hullócsillag, csak kövér, barna és a földön van."
Elmegy.
De ha ma jutna eszembe ez a vicc, azt mondanám:
"Talán nem kéne gúnyt űznöm a súlya miatt
az unokatesómból a világ előtt.
Ezt inkább félreteszem."
Akkoriban 25 éves voltam.
"Ki kell töltenem ezt az órát, leszarom!"
Ezért belöktem a kis Harrist a busz alá.
Kicsit duci, úgyhogy inkább benyomkodtam.
Harris jól van.
Kapott gyakornoki állásokat a szegmensemnek köszönhetően.
Igen! Az emberek meg: "Te vagy az a Harris?"
Most már nem duci.
Most már egy izomagy. Állandóan edzőterembe jár.
Biztos, mert egy életre traumatizáltam.
"Nem vagyok hullócsillag!"
Megnéztem a Michael Jacksonos dokumentumfilmet.
Nem tudom, ezt láttátok-e,
de tételezzük fel, hogy igen,
és hogy ugyanannyira meggyőzött, mint az R. Kellys film.
Tapsoljon, aki végleg elásta Michael Jacksont!
Mi lett azokkal az R. Kelly tapsokkal?
Ez sokkal kevesebb ember volt.
Mind azt gondoljátok:
"Nem tudom, mit mondjak, Aziz, sokkal jobb a zenéje, bocs...
Kells elmehet, de Michaelt nem engedem el.
A jövő hónapban lesz az esküvőm, ez komoly dolog!"
Dan, tőled semmi?
Dan azt mondja: "Úgy hallottam, két gyerek volt. Pont leszarom.
Bocs, Aziz, hazamegyek, meghallgatom a "Thriller"-t,
megnézem a The Cosby Showt, és lefekszem. Ezt kapd ki!"
Jól van, Dan.
Mondjuk, hogy kijön egy másik doksi, és ez rosszabb.
Ebben azt mondják,
ezer gyerek volt. Most már elásod Michael Jacksont?
Igen. Látjátok?
Dannek fontosak az elvei.
Azt mondja: "Két gyerek az egy dolog, de valahol meg kell húzni a határt,
és Dan ezer gyereknél húzza meg a határt."
Nem fura, hogy ezeket szórakoztatásként nézzük?
Ugye? Nem furcsa? A barátaid azt mondják:
"Haver, láttad azt a műsort,
amiben két pasi négy órán keresztül meséli szemléletesen,
hogy molesztálták őket?"
"Nem."
"Muszáj megnézned!"
Nem tudom, mi történt,
de tényleg úgy tűnik, valami nem volt rendjén,
és hogy Michael tényleg beteg volt.
És bárcsak a körülötte lévő emberek segítettek volna neki.
Ugye?
Például elvitte ezeket a gyerekeket a turnéjára.
Voltam már turnén. Tudom, milyen az. Rengeteg ember van körülötted.
Van turné menedzserem, nyitóhumoristák,
a helyszíni dolgozók.
Ha beállítanék pénteken azzal, hogy:
"Helló, srácok! Ő Justin. Egész héten velem lesz."
"Aziz, Justin hatéves."
"De ő a barátom."
"Talán a korodbeliekkel kellene barátkoznod."
"De nem volt gyerekkorom. én vagyok Pán Péter."
"Nem, lehet, hogy pedofil vagy. Gyere, Justin!
Keressük meg a szüleidet!
Beszélj anyukáddal a prioritásairól!"
Állj fel egy pillanatra!
Nem ismerem ezt a srácot.
Játszhattad volna Justint.
"Ő itt a barátom, Justin. Egész héten velem lesz..."
Mi a faszért ülsz az első sorban ezen az előadáson?
Mi ez itt, apa és két fia?
Hát...
Ha ez benne lesz a felvételben, anya nem fog örülni.
Szép húzás, Apa!
Hogy hívnak?
Tyler.
- Tyler. És a másik gyerek? - Dylan.
Dylan. Tyler és Dylan. Jól van. Hány éves vagy, Tyler?
- Tíz. - Tíz?
Basszus!
Tökéletes a szerepre!
Jézusom.
Hogy hívnak, Apa?
- Ben. - Jól van, Ben.
Kínos döntés volt elhozni ezeket a gyerekeket.
A másik dolog, amiért problémás ez a Michael-dolog,
az az, hogy nem tudom, mit higgyek,
mert az internet bármiről meg tud győzni.
Beírhatom, hogy: "Michael Jackson bűnös."
És mondhatnám: "Micsoda?
Michael egy szörnyeteg. Nem hiszem el, hogy ezt tette."
Ugyanakkor felmehetek a YouTube-ra, és beírhatom: "Michael Jackson ártatlan."
És akkor: "Micsoda?
Azok a gyerekek rászedték!"
Nem tudom, mit higgyek,
mert egy YouTube-videó bármiről meg tud győzni.
Egyszer láttam egy YouTube-videót, és mondom: "Hűha,
illuminátus vagyok?
A bizonyíték elég meggyőző, amivel itt előálltak."
Megnéztem ezt a videót: "Aziz Ansari: illuminátus.
Nézzük a nevét! Hogy betűzi?
Két A. Mi van az A betű tetején? Háromszög.
Két háromszög. Mi más van még a nevében? Két I.
A-Z-I-Z, A-N-S-A-R-I.
Két I, két háromszög.
Mi van a fején? Két szem.
Aziz Ansari: illuminátus."
Ha Michael tényleg bűnös,
az egy furcsa kulturális dilemmát okozott nekünk.
Mert a zene a zsigerekig hatol. Az életed részévé válik.
Az első emlékem a zenéről,
nem lehettem sokkal fiatalabb Tylernél.
Emlékszem...
hogy Micheal Jackson kazettáját hallgattam, a Thrillert.
Ez az első zenei emlékem. Neked mi az első zenei emléked?
Az első szám, amit meghallgattál, Tyler?
- Valószínűleg a "Thriller". - A Thriller?
Melyik dal?
Hogy érted?
Melyik dal a Thrillerről? Ja, hogy a "Thriller" a dal?
Hogy törlöd ki ezt az életedből, Tyler?
Szokássá válik egy idő után.
Tudjátok, mi lenne a legőrültebb dilemma?
Mi lett volna, ha 1999-ben
Osama Bin Laden kiadott volna
egy állati jó dzsessz albumot?
Az emberek pedig: "Ez egy meghatározó mű.
Ez itt Miles Coltrane Bin Laden."
Aztán egy nap
nézed a híreket, és a tudósító így szól:
"Úgy tűnik, a támadások elkövetője..
a dzsessz legenda, Osama Bin Laden?
A szaxofonos? Biztos, hogy ez ugyanaz a fickó?
Úristen, sokkos állapotba kerültünk a stúdióban.
Itt van a telefonban a lemezkiadója szóvivője,
ő itt Darren, a Bop Boppity Bop Bop Recordstól.
Darren, mit gondol erről?"
"Teljesen lesokkolt a hír. Nem hiszem el.
Pár hete vele voltam, nincs nála kedvesebb ember."
"Tényleg? Kedves ember?"
"Hát, tudod, segített beköltözni a lakásomba.
Mindig eljött értem a reptérre.
Basszus! Erről azt hiszem, szólnom kéne az FBI-nak.
De tényleg nem tudom elhinni."
"És mi lesz a zenével, Darren?"
"Nézd...
most vettünk fel egy karácsonyi albumot Michael Bubléval...
Őszinte leszek veled.
Rohadt jó lett.
De...
valószínűleg nem fogjuk kiadni."
"Valószínűleg nem tudjátok majd kiadni.
A dzsessz szerelmesei ma komoly dilemmával néznek szembe:
Ezután is tudjuk majd élvezni a zenéjét?
Lássuk, mit gondolnak a nézők!
Van egy hívónk a New York-i Brooklynból.
A vonalban Dan Greenblatt. Mit gondolsz, Dan?"
"Végül is nem ezer épület volt."
Nem tudom, mi lesz Michaellel, de...
R. Kellynek nem áll jól a szénája.
Úgy néz ki, el fogják ítélni.
Minden cég ott hagyta, RCA, Sony, mindenki.
Manapság ha van egy nagyvállalatod, és akár egy alkalmazott is csinál valamit,
az egész cég szarban van.
Ez volt a Pizza Huttal is, ugye?
Egy fickó rendel egy pepperonis pizzát.
Megkapja a pizzát,
a szalámikat úgy rendezték, hogy egy horogkeresztet alkossanak.
De néhányan azt mondják a neten, hogy nem olyan, mint egy horogkereszt.
Azt mondják, olyan, mint egy átlagos pizza.
Az internet meg van osztva.
Én láttam. Szerintem olyan, mint egy átlagos pizza.
Nem tudom. Ti mit gondoltok? Tapsoljon, aki szerint horogkereszt volt!
Páran hátul.
Most az tapsoljon, aki szerint csak egy átlagos pizza!
Igen. Uram, itt elől?
Maga szerint csak egy átlagos pizza?
Aha. Akkor ez a fickó csak hazudik, hogy felhívja magára a figyelmet? Igen?
Emlékszik rá, hol látta?
Benne volt a New York Timesban és Washington Postban,
de a Washington Post állítólag véletlenül egy módosított képet tett közzé.
Emlékszik, hol látta?
- A Washington Postban. - A Washington Postban?
Tudjátok, ebben az az érdekes, hogy...
ezt az egészet csak kitaláltam.
De nem akarlak zavarba hozni. Téged, és akik az előbb tapsoltak,
de ti vagytok a probléma.
Mit csináltok?
Ilyen a mai világ.
Azt hiszitek, a véleményetek annyira fontos,
hogy nem létező dolgokba is beleszóltok.
Ezt minden este megcsinálom, és minden este tapsolnak.
Először az első csoport tapsol:
"Igen, horogkereszt volt. Ilyen ez az ország.
Valószínűleg maga Trump tette rá a szalámit!"
Majd a másik csoport tapsol:
"Kizárt, ez az ország túl érzékeny. Politikai korrektség. Liberálisok!"
Amit ezek az emberek nem tudnak,
az az, hogy annak ellenére, hogy eltér a véleményük,
teljesen ugyanolyanok.
Mert nem akarnak tanulni, és beszélni a dolgokról,
csak hallatni akarják a hangjukat a betanult reakcióikkal.
Már eldöntötték, mi a véleményük mindenről.
És a többiek, akik nem tapsoltak, ti sem vagytok biztonságban.
Láttam ám az arcotokat.
Senki nem gondolta, hogy: "Szegény fickó. Remélem, nem történt meg."
Nem, mind itt ültetek,
és ugyanaz a gondolat futott végig a fejetekben:
"Hogy hogy nem láttam ezt a Pizza Hutos dolgot?
Te láttad? Te is?
Annyi hírt nézek. Egész nap a rohadt CNN-t nézem!
Aztán meg a telefonomat bújom.
Egy órára bezártam a szekrénybe, és máris lemaradtam!"
Azért egy kicsit szkeptikusnak kellett, hogy legyetek,
mert ha ez megtörtént volna, nem a Pizza Hut lett volna,
hanem a Papa John's.
Vicces!
Király.
Egy hölgy azt kiáltotta: "Vicces!"
Felesleges, de értékelem.
Ezért jó élő közönség előtt fellépni.
Sose tudod, mi fog történni.
"Vicces!" Sosem történt még ilyen a 18 év alatt, mióta stand-upozom.
Beszéljünk egy kicsit az Alzheimerről!
A nagyim alzheimeres.
Meglátogattam Indiában a karácsonyi ünnepek alatt.
És...
nem tudom, van-e alzheimeres ember az életetekben,
de ez egy nagyon szomorú betegség.
A nagyinak van egy gondviselője. Fatima.
Fatima elmagyarázta nekem, hogy kell kezelni egy alzheimeres embert.
Mert vannak bizonyos dolgok, amikre figyelned kell.
A nagyinak az volt a szokása, hogy ugyanazokat a kérdéseket ismételte.
Az egyik dolog, amit folyton megkérdezett:
"Csinálja Aisha azokat a szamószákat?"
Erre Fatima: "Igen, már csinálja."
Ez nagyon furcsa volt, mert Aisha a testvére,
aki már elhunyt.
Semmiképp nem készít szamószát a konyhában.
Megkérdeztem Fatimát:
"Miért mondod ezt? Miért hazudsz? "
Azt válaszolta: "Néha könnyebb így."
Erre én: "Ez elég csúnyának hangzik."
De a barátnőmmel voltam ott, aki egy fehér nő.
És időnként, miközben beszélgettünk, a nagyi hirtelen odaszólt:
"Ki ez a fehér nő?"
"Ő a barátnőm, Nagyi."
"Akkor a feleséged?"
"Nem. Csak járunk.
Szeretjük egymást, talán később összeházasodunk.
Fontos nekem, szerettem volna, hogy megismerd."
"Oké."
"Ki ez a fehér nő?"
"Ő a barátnőm, Nagyi."
"A feleséged?"
"Nem, csak járunk.
Szeretjük egymást. Fontos nekem. Szerettem volna, hogy megismerd."
"Ki ez a fehér nő?"
"Visszajöttek a britek, Nagyi.
És ellenőriznünk kell a papírjaidat!"
A legszomorúbb dolog az volt, mikor azt mondta a nagyi...
Folyton azt kérte, maradjak vele tovább.
"Miért nem maradsz még pár éjszakát? Tölts egy kis időt a nagyival!"
Én meg: "Nem lehet, Nagyi. Készülnöm kell a turnémra."
"Hát jó."
"Miért nem maradsz még pár éjszakát? Tölts egy kis időt a nagyival!"
"Nem lehet, Nagyi.
Holnap vissza kell repülnöm, készülök a turnéra."
"Értem."
Újra és újra megkérdezte. Én meg mondtam ugyanazt.
Felőrölt, mert...
tudtam, hogy nem igaz.
Mármint, tényleg megvolt a repülőjegyem másnapra,
de maradhattam volna még kicsit.
De annyira nem vagyok jó ember.
Egy délutánig jó ember vagyok, de két éjszakáig már nem.
Megint megkérdezte, és már majdnem mondtam a szokásosat,
amikor is Fatima megkocogtatta a vállamat, és azt mondta:
"Csak mondd, hogy maradsz."
Mondom: "Hallod...
Én rossz unoka vagyok, de...
te egy igazi démon vagy! Nem teszem ezt! Ez gonoszság!"
"Igen, Nagyi, egész héten itt leszek!
És tudod, ki van még itt? Aisha, hozd ki azt a szamószát! "
Azért nehéz ilyennek látnom a nagyit,
mert emlékszem, milyen volt fiatalabb korában.
Ez az ijesztő, amikor eléred az én koromat.
Most 36 vagyok,
és láttam az embereket megöregedni. Láttam, mire képes az öregedés.
Amikor fiatalként idősekkel találkozol,
csak rossz állapotban ismered őket.
Például, ha ismerted a dédimamádat,
amikor először találkoztál vele, ő így...
"Szia, Carol dédi."
Nem ismerted, amikor még ugrókötelezett,
csak egy ilyen Star Wars-szerű gonosztevőként ismerted.
De most látod a változást.
Nagyon ijesztő.
Mert rájössz, hogy mindenkivel ez lesz.
Velünk is.
A szüleinkkel is.
Ekkor van az, hogy megrémülök.
Eszedbe jutnak a szüleid.
Szerencsés vagyok,
szüleim még mindig élnek, és jól vannak. Itt fent is minden rendben.
És én ezt természetesnek veszem.
Nem hívom őket eleget. Nem látom őket eleget.
Ti eleget látogatjátok őket?
Milyen gyakran látogatjátok őket, évente kétszer-háromszor?
Mennyi idejük van még hátra?
Talán 20 év?
Akkor...
még 60-szor fogjátok őket látni.
Ennyi.
Még hatvanszor.
Még 60 együtt lógás.
Jól használjátok fel ezt az időt?
Szép emlékeket gyűjtötök?
Tudjátok, mit? Mindenki csukja be a szemét egy pillanatra!
Haver, csukd be! Te vagy az egyetlen.
Gondolj vissza az utolsó hétvégére, amikor láttad a szüleidet!
Gondolj vissza, mit csináltatok!
Idézd fel a legkedvesebb emlékedet!
Ha megvan az emléked, emeld fel a kezed!
Most van kb. öt kéz.
Tudjátok, miért? Mert mindnyájunknak szar hétvégéje volt.
Tudom, mit csináltatok, mert én is ugyanazt csináltam.
Beállítasz péntek este:
"Akkor kipakolok, és megyek is lefeküdni."
"Rendben, reggel találkozunk." Az első nap megvolt.
Másnap felkelsz korán, kb. 11.30-kor,
bemész a konyhába, főzöl egy kávét. "Új a kávéfőzőtök?"
"Igen, szeretjük."
Beszélgetés, letudva.
Aztán mindenki a telefonján, a laptopján lóg,
hogy elkerüljük a szemkontaktust, és a mélyebb témákat.
Egy bizonyos ponton eljön a kollektív bűntudat.
Az egész család összeül a nappaliban.
Senki sem tudja, mit a faszt mondjon.
Aztán valami fura okból kifolyólag
az egész családdal megnézitek a Féktelenül című filmet.
Aztán jön a vacsoraidő.
Az egyik szülőd azt mondja: "Válaszd ki, melyik étterembe menjünk!"
Te meg: "Nem én lakom ebben a szaros városban. Válassz te!"
Ők meg: "Menjünk abba az étterembe, amit szeretünk, és nem tudjuk,
hogy igazából lánc!"
Elmentek, rendelsz egy jalapeno popperst, és olyan sült hagymás cuccot.
Megeszel mindent. Hazamentek,
elintézed az elmúlt hónapok legnagyobb szarását.
Másnap reggel felkelsz, összepakolsz,
gurítod kifelé. Mikor már épp menni készülsz,
az egyik szülőd végre rád néz.
Azt mondja:
"Rendben van az életed?"
Soha nincs rendben.
De azt válaszolod: "Persze!"
Mert képtelenek vagyunk
őszintén beszélni
ezekkel az emberekkel, akiket egész életünkben ismertünk.
Megismételjük ezt az egész rituálét
még 59 alkalommal...
Aztán meghalnak.
Mi lenne, ha itt fejezném be a műsort?
Amúgy, szegény Tyler. Ebből semmi nem vonatkozik rád, haver.
Ott ül, hogy: "Apa 20 év múlva meg fog halni!"
Minden rendben, haver. Most is épp apukáddal vagy. Minden okés.
Hazamegy, és megöleli az anyukáját:
"Anya, a bácsi azt mondta, meg fogsz halni 20 év múlva!"
Nem azért mondom mindezt, hogy elszomorítsalak titeket.
Azért mondom, hogy arra ösztönözzek mindenkit,
hogy beszéljünk ezekkel az emberekkel, megismerjük őket.
Mert ha már nem lesznek, nekünk kell továbbadnunk a történetüket.
Mi vagyunk az életrajzírójuk.
Biztos vagyok benne, hogy sokkal érdekesebbek,
mint ahogy azt mi gondoljuk.
Legközelebb, ha hazamegyünk, mindenkit arra kérek,
beszéljetek ezekkel az emberekkel!
Ülj le anyukáddal, és mondd, hogy: "Tudod, mit? Tedd le a telefont!
Meg akarom ismerni az életedet!
Meséld el a történetedet!" Meg lesz hatva.
Belenézel a szemébe, és megkérdezed. Rögtön bele a közepébe.
Mondd, hogy: "Anya...
Szexeltél már fekete pasival?
"Miért kérdezel ilyesmit?"
"Csak meg akarom ismerni az életedet, nem tudom."
"Hát, kezdésnek ez így elég fura!"
"Nem tudom. Igyekszem."
"1998-at írtunk, és a Bulls a legjobb korszakát élte."
Tyler, ezt te is kipróbálhatod, ha akarod.
Tyler, ígérd meg, hogy megteszed!
Megteszed?
Igen!
Jelenleg kapcsolatban élek.
Igen, egy rendkívül csodálatos nővel.
Vegyes pár vagyunk.
A legtöbb embert nem érdekli. De vannak, akiknek nem tetszik!
Manapság két irányból jönnek a beszólások.
Egyrészt ott vannak a régimódi beszólók, tudjátok:
"Nem illetek össze!"
És vannak a modern beszólók, mint: "Aziz, a szórakoztatóiparban vagy,
nem szabadna az etnikumodon kívül randiznod, főleg nem egy fehérrel,
mert ez azt a nézetet erősíti, miszerint a fehér szépség az ideál!"
Ami annyit tesz: "Nem illetek össze!" Csak kifinomultan.
Nézd, haver, én megértem. Értem én az érvelést.
Randiztam indiaiakkal. Sok különböző etnikummal jártam már.
De ő az az ember, akivel igazán mély a kapcsolatom.
Nehéz ilyet találni.
Sajnálom, hogy nem ugyanaz a bőrszínünk.
Ugyanakkor belefáradtam,
hogy az emberek megszabják, kivel randizhatok.
Egész életemben ez volt. Még gyerekkoromban is.
Első osztályos voltam, minden gyerek fehér volt az osztályban,
kivéve engem, és egy kis ázsiai lányt.
Még akkoriban is azt mondták az emberek:
"Jól van, Aziz!
Mi folyik közted és Christine Li között, pajti?
Látlak ám titeket, mi folyik ott?
Ugyan már, haver! Furán nézel ki, ő is furán néz ki...
Csináljuk!"
Majd 20 év múlva bekerülök a szórakoztatóiparba,
és ugyanaz a történet. "Jól van, Aziz,
te egy indiai színész-humorista vagy,
Mindy Kaling is egy indiai színész-humorista,
mi van köztetek?"
Tudjátok, a barátnőm dán,
és nem is érti néha,
milyen a rasszizmus, amivel itt szembenézünk.
Dániában nincs ilyen jellegű rasszizmus, mert kulturálisan más ország,
mivel Dániában csak egyfajta ember van.
Csak dánok.
Ami a legközelebb áll a kisebbségekhez, az a rozskenyér.
Ezért néha el kell magyaráznom neki pár dolgot.
A következő részben az ő hangját fogom utánozni,
de nem így beszél, jó?
Kicsit nehéz az akcentusa,
mert élt pár különböző helyen a világban.
Csak azért mondom, mert nem akarom, hogy azt gondoljátok:
"Hú, Aziz egy Mary Poppins-hangú rohadékkal jár."
Egyik nap odajön hozzám: "Drágám, valami csúnya dolgot csináltam.
Felmentem pár internetes fórumra,
és láttam, hogy lesi fotókat készítettek rólunk.
De nem értem,
miért hiszik ezek az emberek, hogy engem Beckynek hívnak?
El kellett magyaráznom: "Senki nem gondolja, hogy Beckynek hívnak.
Ez csak egy internetes szleng a fehér lányok gúnyolására.
Mint a Beyoncé dalban: "Hívd fel Beckyt, a szép hajút!"
"Akkor ez olyan, mint egy sértés?
Nem is rossz, csak másik néven szólítanak."
Majd kinyitotta az esernyőjét, és felrepült az égbe.
Egyszer épp New Yorkban sétáltunk.
Fogjuk egymás kezét, törődünk a magunk dolgával.
Egy fickó ránk mutat:
"Vele a taxi tuti ingyen van!"
Még mielőtt észbe kapok, a barátnőm így szól:
"Már elnézést, uram! Én mindig fizetek a taxiért, kikérem magamnak!"
Aztán elkezdett peckesen járni, mint aki jól végezte dolgát.
Nem is volt időm dühbe gurulni a pasi miatt,
mert annyira összezavarodtam.
Végül megkérdeztem: "Miért mondtad ezt?"
"Ez az úriember egyértelműen arra utalt,
hogy a vagyonod miatt vagyok veled, és hogy egy aranyásó vagyok."
"Szerinted ez történt itt?
Nem.
Azért gúnyol, mert indiai vagyok. Azt mondja, taxisofőr vagyok."
"Hát, pedig nem vagy taxisofőr."
"Igen, ő is tudja.
Csak azért mondja,
mert a taxikat sokszor barna fickók vezetik.
Ez egy sztereotípia. Sok indiai taxisofőr van."
"Hát, sok indiai orvos is van,
mondhatta volna: 'Vele a vizsgálatok tuti ingyen vannak!'"
"Elviekben igen, de mégis mi a faszért mondana ilyet?
Nem ez volt a célja.
Azért mondta ezt, hogy megalázzon.
Nem azért gúnyol, mert esetleg orvos vagyok.
Sokszor, amikor beülsz egy taxiba, a sofőr indiai, érted?
"Valaki világosítsa fel, hogy attól még, hogy valaki barna,
nem biztos, hogy indiai.
Lehet pakisztáni, bangladesi és még sok más..."
"Igen, ezt mind tudja!
Az ördögbe is, Becky, ilyen a rasszizmus."
A barátnőm IUD-t használ fogamzásgátlásként.
Látom, van itt pár rajongó.
"Nekem is van egy a puncimban!"
Két ember, akik közel ülnek egymáshoz,
mint egy kis klub.
A barátnőmnek is van, és nagyon meg van lepve,
hogy ilyen kevesek használják ezt Amerikában,
mert a módszer nagyon népszerű Európában. Itt inkább tablettát használnak.
Végül is megértem a zavarát,
mert a tabletta egy őrületes dolog, nem?
Te és a párod, Lisa és David elmentek az orvoshoz. Azt mondod:
"Aggódunk a terhesség miatt, de nem akarunk óvszert használni,
mit tehetünk?"
Az orvos pedig: "Igen, van egy tökéletes tervem.
Lisa, adok egy tablettát.
Ez a tabletta szét fog cseszni téged.
Egy rakás hormon lesz a testedben, és fura lesz,
de mindennap be kell venned a tablettát, jó?
Minden nap, ugyanakkor.
Ne felejtsd el! Ha egyszer is elfelejted, teherbe esel még ma.
Minden nap, ugyanakkor.
Ne baszd el, Lisa!
Rendben, David, mondom, neked mit kell tenned.
Semmit! Számíthatsz rám, haver! Dobd be! Jó szórakozást!
Nem is tudom, miért jöttél el ide. Cuki vagy."
Na mármost, az IUD úgy működik...
Az IUD úgy működik,
van egy kis réz fickó, amit az orvos nagyon mélyre felhelyez,
egy fájdalmas eljárás keretében. Kívül vannak rajta zsinegek,
hogy az orvos ki tudja venni, ha mégis akarsz gyereket,
valamint hét év után ki kell cserélni.
És egyszer épp benne voltunk a dologban, és hozzáértem a zsineghez
a péniszemmel.
És borzasztóan fájt.
És haver...
nehéz ugyanazzal a lelkesedéssel visszatérni...
egy támadás után.
Hadd mondjak egy analógiát rá! Olyan, mintha...
mondjuk, hogy eszel egy zacskó csipszet.
És minden rendben van. Eszed a csipszet.
Aztán egyszer csak épp nyúlsz egy csipszért,
amikor valami megharapja a farkadat.
Amikor legközelebb benyúlsz a csipszért, nem fogsz...
Hanem: "Várj, ne mozdítsd a zacskót!
Jövök. Ne mozdítsd a zacskót!"
Más a helyzet.
Végül ez egy problémává növi ki magát.
A barátnőm azt mondja: "Tennünk kell valamit.
Ez így nem jó. Talán vissza kéne térnem a tablettához."
"Bárhogy is döntesz, nekem megfelel. Nem érzem, hogy jogom lenne beleszólni."
"Igen, tudom, de nem szeretem a tablettát."
"Miért?"
"Hát tudod, zsémbes leszek tőle.
rossz kedvű, ingerlékeny.
Azt hiszem, be tudom vállalni."
Mondom: "Mi van?
Ez a két lehetőségünk van?
Vagy kockáztatom, hogy a péniszem sérül,
vagy te beletörődsz abba, hogy egy szar emberként kell élned?
Lennie kell más megoldásnak!"
És tényleg...
Elment az orvoshoz, és megtudta, hogy van egy vadonatúj férfi IUD,
amit felhelyeztek nekem, és most már minden rendben.
Igen. Na már most, ez úgy működik, hogy...
Nincs férfi IUD!
Milyen izgatottak lettetek!
A hölgy itt elővette a telefonját:
"Szeretnék egy időpontot a barátomnak.
Mikor nyitnak? Nyolckor?
Igen, ott lesz 7.15-kor.
Rögtön tegyen be kettőt,
hátha az egyik lerobban. És tűrje be azokat a zsinegeket rendesen,
nem akarom, hogy valami bökdösse a puncimat.
A neve? Dan Greenblatt. Így van."
Dan, örülök, hogy eljöttél ma.
Örülök, hogy mind eljöttetek ma.
És... igen.
Komolyan mondom.
Nagyon hálás vagyok, hogy eljöttetek.
Rengeteg előadást tartottam a karrierem során.
A fellépések végén mindig azt mondtam:
"Jó éjszakát! Köszönöm szépen!"
Az az igazság...
hogy sosem gondoltam komolyan.
Csak azért mondtam,
mert ezt szokás mondani egy fellépés végén.
Mármint, persze, hálás voltam. Nem vagyok rohadék.
De nem voltam elég hálás.
Nem gondoltam igazán bele, mit is jelent, hogy ti mind eljöttetek.
De most, amikor rátok nézek, ez most más.
Belegondolok, mit is jelent, hogy ti mind...
elvezettetek idáig,
vártatok a sorban.
És mindezt azért csináltátok,
hogy hallhassatok engem, amint egy mikrofonba beszélek,
úgy egy óráig.
És ez elképesztően fontos nekem.
Mert láttam egy olyan világot,
ahol többé nem csinálhatom ezt.
Úgy éreztem, mintha meghaltam volna.
Bizonyos értelemben meg is haltam.
A régi Aziz, aki azt mondta: "Kényeztesd magad," ő meghalt.
De örülök,
mert azt a fickót mindig csak az foglalkoztatta,
mi következik.
"Megyek újabb turnéra? Lesz még egy évadja a sorozatnak?"
Már nem így gondolkozom.
Mert rádöbbentem...
hogy minden ideiglenes.
Ez az összes dolog...
egy pillanat alatt odalesz.
És az egyetlen, amink van...
az a jelen pillanat...
azokkal, akik velünk vannak.
Korábban a nagymamámról beszéltem, ami szomorú volt,
de azt nem mondtam, hogy amikor ott voltam vele,
ő mosolygott, nevetett, jelen volt velem.
Úgy volt jelen velem,
ahogy mások már régóta nem.
Ezt próbálok emlékezni.
És Nagyinak, a nagymamámnak
nincs sok választása ezzel kapcsolatban.
De nekem igen.
És én így akarok élni,
abban a pillanatban, amiben vagyok, azokkal, akik velem vannak.
Ami most van, ez a mi pillanatunk.
Én, ti, Dan...
A hölgy, aki azt kiabálta: "Vicces!"
A fiatal Tyler, akit egy életre traumatizáltam.
Mindannyiunk.
Ez itt most a mi pillanatunk. Szóval tudjátok, mit?
Merüljünk el benne egy pillanat erejéig!
Ezzel kívánok jó éjszakát.
Nagyon szépen köszönöm!
Köszönöm.
Köszönöm szépen, Brooklyn!
Remélem, hamarosan újra találkozunk!
A feliratot fordította: Somogyi Julianna