Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINAL-KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Aziz Ansaris Right Now.
Aziz Ansari!
Tack ska ni ha!
Tack.
Tack så mycket.
Sätt er.
Tack så mycket.
Vilket trevligt välkomnande.
Wow.
Förresten, den här killen är med mig.
Han är behörig.
Han är inte någon...
...skamlös piratinspelare som bara inte bryr sig.
"Du sa 'inga mobiler,' men kamerautrustning då?"
Ja, vi filmar de här showerna, så ni kanske kommer att synas
när de visar den på vad det nu blir.
Ni kommer att säga: "Jag var där!"
Vi filmar flera kvällar, så om ni är kassa använder vi inte er.
Det är kul att vara här. Jag har turnerat ett tag.
Jag kom just tillbaka till New York, mitt hem, för några dagar sedan, och...
Ja.
Jag...
Jag var ute och gick härom dagen, och en kille kom fram till mig och sa:
"Du, jag älskar ditt Netflix-program!" Så jag sa: "Tack så mycket."
Han sa: "Ja, jag gillade dig i Supreme."
Jag sa: "Vad då?
Jag har inte varit med i Supreme."
Och så insåg jag snabbt att han pratade om Hasan Minhaj.
Patriot act.
Ett annat program.
En annan kille.
Och han skämdes ögonen ur sig.
Han insåg misstaget direkt och försökte rätta till det:
"Nej, Aziz var det, visst?" Så jag sa: "Ja, det är jag."
"Master of none!" "Ja, det är jag."
"Parks and rec." "Ja, det är jag."
"Unna dig lite lyx." "Ja, det var jag!"
"Och du blev anklagad för sexuella närmanden?"
"Nej!
Det var Hasan."
Jag har inte sagt mycket om det där...
...men jag har pratat om det på turnén,
för ni är här, och det betyder mycket för mig,
och några av er är säkert nyfikna på hur jag känner angående det.
Och det är svårt för mig att svara på,
för jag har känt så många olika saker det senaste året.
Tidvis har jag varit rädd.
Tidvis har jag känt mig förödmjukad.
Tidvis har det känts pinsamt.
Och i slutändan...
...har det känts hemskt att den här personen kände så.
Och efter ett år hoppas jag att det var ett steg i rätt riktning.
Det hjälpte mig framåt och fick mig att fundera.
Jag hoppas att jag har växt.
Jag tänker alltid på ett samtal där en vän sa: "Vet du vad?
Hela den där grejen får mig att tänka på varje dejt jag någonsin har varit på."
Och jag tänkte: "Det här är otroligt.
Det har inte bara fått mig, utan även andra, att tänka efter,
och det är bra."
Och så känner jag angående det.
Och nej, det var inte det roligaste sättet att inleda en komedishow på.
Men det är viktigt för mig att ni vet hur jag känner angående det där
innan vi delar den här kvällen.
Ja, det där var rätt tungt.
Vad mer ska vi prata om?
Amerika?
Alla är väldigt oroliga just nu.
Många är besvikna.
Folk säger typ: "Herregud, det har spårat ur helt."
Jag är inte orolig.
Vet ni varför? För det här är Amerika, okej?
Inget har spårat ur. Det har alltid varit så här, okej?
Det har aldrig gått som på räls.
Det har alltid varit urspårat.
Varje generation amerikaner har varit urspårad på sitt sätt,
och de har framhärdat, och det ska vi också göra, okej?
Och några av de generationerna har varit värre än vi, eller hur?
Grejer som depressionen,
Vietnam, inkallelseordrar...
Kan ni tänka er om vi hade inkallelseordrar?
Med dagens människor?
"Jag kan inte dra ut i krig. Jag har ett företag.
Vi gör miljövänliga skor av cashewnötter. De kallas 'cashoes.'"
Förut hade de gett någon ett gevär och sagt:
"Åk och skjut lite asiater!"
Nu säger samma kille:
"Det uttalas inte 'pho,' Valerie, utan 'faa.'"
Hans farfar...
Men jag lovar er, det kommer att ordna sig.
För trots hur det verkar har vi ändå en förmåga att lyssna, att förstå.
Ni ska få ett exempel.
Jag läste en artikel. En tjej går på sin skolbal.
En vit tjej med ett asiatiskt plagg.
En asiatisk kille på skolan känner sig kränkt.
Han gjorde riktigt cool sak.
Han gick fram till henne, och de började prata.
Han förklarade sina farhågor om kulturell appropriering.
Hon försäkrade honom att hon gjorde det av respekt och beundran.
Och de lärde sig att förstå varandras perspektiv, och...
Jag skämtar. Det där hände aldrig.
Varför skulle det hända?
Nej, han tweetade hennes bilder och skrev:
"Min kultur är inte din jävla balklänning!"
Och det blev världsnyheter!
Och det skrevs artiklar och tweetades, och jag läste allihop.
Och min favoritsyssla är att läsa de här trådarna
och se folk tävla i vem som verkar mest upplyst.
Ni vet? En person säger typ:
"Att hon vågar stjäla från kinesisk kultur."
Och en annan säger: "Kineserna stal det från Malaysia."
Och jag liksom: "Åh, nej!
Du blev just ägd!
Du trodde att du hade ögonen öppna, men han har inte ens någon panna.
Hans ögon bara fortsätter...
...bara så att han ska se alla orättvisor."
Och lyssna. Jag såg bilderna.
Hon verkade inte ha hjärtat på fel ställe.
Det är inte som om hon tweetade: "Kolla in min ching-chong-klänning!"
Det hade varit illa.
Eller har jag missat något? Klev hon ur limon och...
"Konnichiwa, allihop!
Val äl skolbalen?"
Okej, det vore problematiskt.
Nuförtiden, till och med när det är något rasistiskt
tänker jag: "Kan vi prata om något annat?"
Vi kommer nog inte att fixa det över brunchen.
Jag tror inte att det här är gänget som kommer att lista ut en lösning."
Säga vad man vill om rasister, men de brukar vara kortfattade.
Nyuppväckta vita människor är olidliga!
"Hur ser statistiken ut? Var läste du artikeln?"
"Aziz, har du sett det där avsnittet av The Simpsons?
Det är en indisk figur, dabado badi babadi...
Kommentar, dromedar Jag läste just en kommentar
Nu ska jag säga vad jag läste för dig
Här är listpunkterna för denna grej"
Kan du bara kalla mig Apu och lämna mig i fred?
Ja.
Jag vet.
Jag vet, Candice. Jag såg det för 30 år sedan.
Det är en vit kille som gör en indisk röst.
Jag uppskattar ditt stöd.
Men saker blir inte rasistiska först när vita klurar ut dem.
Jag gillar inte heller de där Simpsons-människorna:
"Varför sa ingen något för 30 år sedan?
Vi vann ju utmärkelser. Ingen sa något."
För indier fick inte säga något förrän för typ fyra år sedan.
Vi har avancerat långsamt i kulturen.
Vet ni vem den första indiern jag såg på MTV var?
Mig!
Det tog ett tag.
Ska sanningen fram var det basisten i No Doubt, men...
Han stod i bakgrunden och spelade bas.
Han hade ingen plattform för sådant här.
Och vi vet ju alla hur det funkar i det bandet.
"Gwen, det är lite problem bland indier-amerikanerna..."
Don't speak!
"Okej. Fan, förlåt."
Intressanta tider
för vita människor.
Jag har iakttagit er.
Jag ser vad som försiggår. Ni försöker vara snälla mot minoriteter.
På ett helt nytt sätt.
Ni tar er tid, ni anstränger er.
Ni sticker ut hakan, kollar på Crazy Rich Asians.
Massor av vita gick och såg den. Kul. Några vita här som har sett den?
Räck upp händerna.
Ja.
Du har sett den?
Den fick typ 97 procent på Rotten tomatoes.
Var den så bra?
Lite mindre? Vad skulle du ge den?
Åttiofem.
Åttiofem? Oj.
Tolv procent mindre.
Var det något speciellt
som fick dig att dra av 12 poäng?
Är du nervös nu?
Jag skämtar. Det spelar ingen roll vad du tycker.
Det är bara kul att ge vita människor dåligt samvete, och...
Det här är bedårande. Titta hur långt vi har kommit...
...på bara två generationer.
Din mormor kallar den inte Crazy Rich Asians.
Hon kallar den "filmen som har för många orientaler."
Och nu sitter du och... "Åttiofem? Jag tar tillbaka det. 97!
Vad är rätt svar?"
Det är välment, men en del uppför sig lite konstigt.
Jag frågade en dam: "Har du sett Crazy Rich Asians?"
Hon svarade: "Ja." "Tyckte du om den?"
"Jag har inte sett den." Jag liksom...
Varför ljuger du?
Trodde du att du skulle få kakor?
Men en gång frågade jag någon: "Gillar du Crazy Rich Asians?"
Hen sa: "Vet du vad? Jag ska vara ärlig.
Första gången tyckte jag inte om den.
Men så såg jag om den med en av mina asiatiska vänner,
och jag såg vad det betydde
för henne att representeras på film, och det fick mig att gilla den."
Jag sa: "Det betyder inte att du gillar filmen.
Det är bara en konstig, nedlåtande och dum kommentar."
Kan ni föreställa er om jag såg Snuten i varuhuset och sa:
"Den var inget vidare,
men så såg jag om den med en av mina knubbiga vita vänner...
Det gav mig nytt perspektiv."
Men lyssna, jag ska vara rättvis.
Jag har varit med i 36 år.
Jag har aldrig sett vita anstränga sig så för minoriteter.
Vissa anstränger sig inte alls,
och andra strävar aggressivt åt andra hållet.
Men på det hela taget anstränger sig den här upplagan av vita människor mest.
Och jag tycker att det är bra, och jag uppskattar det.
Men ibland blir jag lite misstänksam.
Minoriteter, ni vet vad jag menar? Verkar det inte skumt ibland?
Verkar det inte lite konstigt?
Det är som om vissa spelar ett spel
där de får poäng när de är snälla?
Finns det någon progressiv Candy Crush som inte vi känner till?
Tror inte ni att vita träffas i hemlighet:
"Vi jämför våra poäng. Vad har ni gjort för jämlikhet i dag?
Brian, berätta vad du har gjort."
"Jag sa till en av mina afroamerikanska vänner
att Black Panther borde ha vunnit 'bästa film.'
Sedan tweetade jag lite stöd
för en ny dokumentär av en lesbisk filmskapare.
Sedan visade jag lite kärlek för Colin Kaepernick.
Sedan korsade jag gatan när jag såg en svart kille.
Fan. Jag behöver fler poäng. Vad ska jag göra?
Jag hängde ut mig själv på Instagram för mitt vithetsprivilegium
efter något som hände 2015."
"Berätta vad han har vunnit."
"Brian har vunnit Instagram-gillanden från andra vita som spelar samma spel!"
Jag vet att vissa av er tänker: "Kom igen, Aziz. Vad fan?
Jag är vit. Jag gör inte så där.
Jag är här och ser dig, stöder minoriteter inom scenkonsten."
Det är en konstig tid för komiker.
Man måste akta sig för vad man säger.
Jag har sett folk med vanliga jobb råka illa ut.
Jag såg några som råkade illa ut för att de använde ordet "njugg."
Det har inget med ras att göra.
Det betyder bara "snål."
Kolla upp etymologin. Det är ett oskyldigt ord.
Och det får folk lida för,
vilket är galet.
Men det känns som att de kunde ha sagt "snål," eller hur?
Var de tvungna att utmana ödet?
"Jag vet vad det låter som.
Men jag vill använda mitt fina ord!
Vad då 'vanlig biljett'?
Vi köper ett VIP-kort! Var inte så njugg!"
En av de som råkade illa ut var en senator från Ohio.
Han heter Sherrod Brown.
De hade ett möte om militärbudgeten.
Han säger till lagstiftarna:
"När det gäller vapen och krig vill ni spendera frikostigt,
men när veteranerna kommer hem blir ni väldigt njugga!"
Så de sa: "Förlåt?"
"Jag sa att ni blir väldigt njugga!"
"Vad var det sista ordet?" "Jag sa 'njugga!'"
"Ut med honom!"
Och så fick han problem.
Och sedan slog de upp ordet, och så var allt bra igen.
Men när jag läste artikeln blev jag förvirrad,
för jag läste hans namn som Sherrod Brown,
och jag tänkte: "Det borde vara lugnt för Sherrod Brown.
Eller har jag missat något här?
Har jag inte alla fakta?
Jaha, han är vit? Ut med honom!" Nej.
Det är ett oskyldigt ord. Det är inget fel med det.
Så, vita killen i första raden, om du vill
börja använda det då och då, kör hårt. Det är inget fel med det.
Jag har just förklarat att det är okej.
Eller hur? Du förstår.
Så du kan väl skrika det i mikrofonen nu? Kom igen. Då kör vi. Kom igen nu.
Då kör vi.
Han tänkte göra det! Kan ni fatta? Kom igen, sir.
Det är inte okej.
Du kuggade testet.
Man kan inte säga det hur som helst.
Om det sker naturligt kanske du kan använda det.
Jag vet inte, kanske...
Du kanske går ut och äter med din afroamerikanske chef.
Och han betalar notan, du ser dricksen
och säger: "Jag vet inte, sir. Det är lite njuggt." Det känns okej.
Man måste akta sig för vad man säger.
Och för vad man har sagt.
För de gräver upp ens gamla tweetar.
De hittar de gamla videoklippen.
Men det är konstigt.
Brukar ni titta på vanliga populära filmer som kom ut relativt nyligen?
De innehåller en del grejer.
Jag såg på Baksmällan,
en av de största filmerna någonsin. Den är inte gammal.
I en scen säger Bradley Cooper:
"Doktor Fikus?"
Det är med i filmen!
Skrev ni något brev? Jag skrev inget brev.
Det är inte bara med i filmen. Det är med i trailern.
Vet ni varför?
För de hade provläsningar, och när Bradley Cooper sa "Doktor Fikus,"
började alla...
"Den här filmen är grym! Jag älskar det där ordet."
Man kan se saker som inte är speciellt gamla
med 2019-ögon, och det känns konstigt.
Jag såg en repris av The office.
Vad är huvudtemat?
"Jim och Pam. Hoppas de blir ihop."
Men nu tänker man: "Jag vet inte...
Han har stött på en förlovad tjej under fyra säsonger.
Är det okej på en arbetsplats?"
Om de gjorde om The office nu
skulle det sluta med att Pam vinner ett mål om sexuella trakasserier.
Och så skulle man få veta att det var det dokumentären handlade om.
De samlade bara bevis mot Jim.
Jag kollade på en repris av min serie Parks and rec.
Jag älskar Parks. Jag älskar min Parks-familj.
Men jag såg en repris och tänkte: "Jag vet inte."
Vi hade en hel scen i serien
där min rollfigur Tom köper en present åt Rashida Jones rollfigur.
Okej? Jag köper en teddybjörn.
Men i teddybjörnen sitter en dold kamera.
Nu hade jag nog sagt: "Jag tänker inte göra det här, hör ni.
Tom skulle nog åka i fängelse för det där."
Men då tänkte jag: "Nu får jag se hennes hem."
Men det är intressant. Vad betyder det?
Att jag och de som gjorde Parks är dåliga människor? Nej.
Sammanhanget var ett annat.
Man kan inte döma allt med nuvarande normer.
Visst, vissa saker, men inte allt.
Vad jag försöker säga är väl att vi är hemska människor allihop.
Och vi har våra brister,
och vi blir sakta mer medvetna.
Vi är alla på en resa, och om du tänker
"jag är medveten om alla marginaliserade grupper"
så är du extra hemsk, okej?
För du är arrogant.
Var lite ödmjuk.
Inser ni att vi kommer att se tillbaka på det här och känna oss som skitstövlar?
Är inte det drömmen
på sätt och vis?
Att vi inte ens kan förklara oss för våra barnbarn om 50 år?
Vi bara sitter där... "Jag vet inte vad fan som pågick.
Det var hemlösa människor överallt, och ingen brydde sig.
Man bara undvek ögonkontakt och hoppades att hen inte skulle jaga en.
Då och då hade de muggar. Man tog fram plånboken:
'Jag har bara 20-dollarssedlar.'
Och så hoppade man upp på elsparkcykeln och drog.
Det var en märklig tid, 2019.
Vi satte alla svarta vi såg i fängelse.
Varenda svart kille satt inne,
förutom typ Drake, LeVar Burton och ungen från Stranger things.
Resten spärrade vi in för att de hade lite gräs.
Sedan legaliserade vi gräs och bara lät dem sitta kvar.
Jag vet inte. Vi borde ha kunnat ringa ett par samtal."
Kulturellt sammanhang förändrar allt.
Titta bara på R Kelly.
All information fanns redan tillgänglig. Grejen med Aaliyah, inspelningarna,
och alla bara liksom blundade.
Men nu har kulturen nått en brytpunkt.
Nu när det finns en fängslande sex timmars-dokumentär...
"Det är en sak att informationen finns i en rapport på 20 sidor,
men nu när den finns förpackad i underhållande form så är det nog!"
Jag såg den.
Den är tung.
Bara av ren nyfikenhet, hör ni, klappa om ni har fått nog av R Kelly.
Wow.
Många människor.
Ja, det är en fängslande dokumentär.
Det är många som gör uttalanden, folk som har arbetat med honom.
Folk som Lady Gaga, Chance the Rapper.
Men vem har varit helt tyst?
Killen här framme. Inte ett ord från dig.
-Sir, vad heter du? -Dan.
-Och i efternamn? -Greenblatt.
Dan Greenblatt.
Jag har inte hört ett ord från Dan, men varför skulle jag det?
Det finns ingen dokumentation om ditt beskyddarskap av R Kelly.
Du har tur i det avseendet.
Vore inte det pinsamt?
Tänk om du såg dokumentären...
"Och så kommer videon ut."
Folk måste ha vetat att något inte stod rätt till.
Men de brydde sig inte.
Här är bilder på Dan Greenblatt en vecka efter att videon kom ut:
Nu är det på gång Direkt från köket, på språng
Jag rullar...
Här är bilder på Dan två veckor senare,
på väg till jobbet:
Jag pimplar cola och rom
Jag är knall dessutom...
Tur att de inte har de bilderna, Dan. Du vet att du har dansat till de låtarna.
Vore inte det hemskt?
Tänk om de hade bilder på er från 18 år sedan?
Kanske från när ni pratade om en R Kelly-konsert ni hade varit på,
om hur kul ni hade och hur galet det var.
Vore inte det hemskt? Vet ni vem det finns sådana bilder på?
Mig!
Ja! Det är i slutet på min första komedispecial.
Jag tog på mig det själv.
Jag hade ett skämt om det i min första special.
Jag sa: "Jag var på en R Kelly-konsert. Det var grymt!"
Jag gör inte det nu, men det finns på video.
Och jag tittar på dokumentären, och jag är livrädd.
"Bara de inte visar de där klippen!
Det har varit ett jobbigt år ändå."
För jag lyssnade på det härom dagen, och skämtet har inte åldrats väl.
Sättet jag formulerade mig på var den värsta möjliga sättet.
Och jag föreställer mig Wendy Williams när hon ser mig stå
på scen och säga: "Min favoritmusiker som jag har träffat är R Kelly!"
"Hans favoritmusiker han någonsin har träffat är R Kelly.
Och det slutar inte där. Vi tittar på ett klipp från Aziz andra special
som kom ut bara två år senare."
"I min senaste special pratade jag om R Kelly,
så jag behöver inte göra det nu.
Men problemet att R Kelly fortsätter att göra fantastiska saker!
Fantastiska saker!
Fantastiska saker!"
Det är konstigt. Jag kollade på specialen, och det var många skämt jag hade glömt.
Den var typ 10 år gammal.
Och vissa av skämten kändes tveksamma.
Men så tänkte jag: "Det är lugnt."
Det är ju så det ska vara.
Är man samma person som för 10 år sedan så är man hemsk. Man ska förändras.
Jag drog skämt som jag inte skulle dra nu.
Jag hade en rutin där jag pratade om min kusin Harris,
och...
Tack, visst. Och...
Jag brukade prata om hur han kollade på konstiga tv-program och var lite knubbig.
Jag sa: "Vet ni vad?
Man ser inte många knubbiga indiska barn.
Det är som ett stjärnfall, fast tjockt, brunt och på marken."
Det är okej, men i dag hade jag nog tänkt:
"Det finns förmodligen inga skäl att skämma ut min kusin globalt.
Det kanske jag lägger åt sidan."
Men jag var 25 då. Jag tänkte: "Jag måste ju fylla en timma."
Jag kastade lilla Harris under bussen.
Han är lite knubbig, så jag klämde väl in honom.
Det är ingen fara.
Han fick en praktikplats tack vare det skämtet.
Ja. Folk sa: "Va? Så du är Harris?"
Han är inte knubbig längre. Han går på gymmet hela tiden.
Förmodligen för att han blev märkt för livet.
"Jag är inget stjärnfall!"
Jag såg den där dokumentären om Michael Jackson.
Jag vet inte om ni har sett den, men låt oss säga att ni har det
och är lika övertygade som ni är med R Kelly,
klappa om ni har fått nog av Michael Jackson.
Vad hände med alla som applåderade för R Kelly?
Det där var mycket färre människor.
Ni tänker kollektivt:
"Vad kan jag säga? Hans musik är mycket bättre.
Kelly kan jag avstå från, men inte Michael.
Jag har bröllop nästa månad. Kom igen."
Dan, inget från dig?
Dan säger: "Det var typ två ungar. Jag bryr mig inte.
Ledsen. Jag tänker åka hem,
lyssna på 'Thriller,' se Cosby och sedan lägga mig."
Okej, men Dan... Okej.
Låt oss säga att en ny dokumentär kommer ut,
och nu säger de...
...tusen barn. Har du fått nog av Michael Jackson nu?
Ja. Ser ni?
Dan är en man med principer, okej?
"Två barn är en sak, men jag måste dra en gräns,
och Dan drar gränsen vid tusen barn!"
Är det inte konstigt att vi ser det som underhållning?
Eller hur? Polarna säger:
"Gosse! Har du sett det där programmet
där två killar beskriver hur de utsattes för övergrepp under fyra timmar?"
"Nej."
"Du måste se det!"
Jag vet inte vad som hände,
men det verkar som det var något konstigt som pågick,
och att Michael var sjuk.
Och jag önskar att hans anhöriga hade sett till att han fick hjälp.
Ni vet?
Han brukade ta med barn på turnéerna.
Jag har varit på turné. Man är omgiven av människor.
Jag har en turnéledare, förkomiker, lokal personal.
Om jag dök upp en fredag och sa:
"Det här är Justin. Han kommer att vara med mig."
"Aziz, Justin är sex år."
"Men han är min vän."
"Du kanske behöver vänner i din egen ålder."
"Jag hade ingen barndom. Jag är Peter Pan."
"Nej, du kanske är pedofil. Kom här, Justin.
Vi får ta ett snack med din mamma om hennes prioriteter."
Stå upp en sekund.
Jag känner inte den här grabben.
Du hade kunnat spela Justin.
"Det här är Justin. Han kommer att vara med mig..."
Vad fan sitter du i främsta raden för?
Är det pappa och två söner?
Tja...
...du vet...
Om det kommer med i specialen kommer inte mamma att bli glad.
"Bra jobbat, farsan!"
Vad heter du?
Tyler.
-Och den andra grabben? -Dylan.
Dylan. Tyler och Dylan. Okej. Hur gammal är du, Tyler?
-Tio. -Tio?
Det var som fan.
Perfekt!
Herre Jesus.
Vad heter pappa?
-Ben. -Ben, okej.
Det var ett dåligt beslut att ta med barnen.
Det som också är knepigt med Michael är,
jag vet inte vad jag ska tro, för jag har internet,
och internet kan bekräfta vad man än vill tro.
Jag kan gå in och söka på "Michael Jackson skyldig,"
och jag tänker: "Va?
Michael är ett monster. Att han kunde göra så där!"
Men så kan jag gå in och söka på "Michael Jackson oskyldig"
och tänka: "Va?
Ungarna lurade honom."
Jag vet inte vad jag ska tro,
för en Youtube-video kan övertyga en om vad som helst.
Jag såg en video en gång och tänkte: "Oj.
Är jag med i Illuminati? Jag menar...
...de här bevisen är rätt övertygande."
Jag såg den här videon: "Aziz Ansari: Illuminati.
Titta hur han stavar sitt namn.
Två A:n. Vad sitter högst upp i A:n? Trianglar.
Två trianglar. Vad har han mer i sitt namn? Två I:n.
A-Z-I-Z A-N-S-A-R-I.
Två I:n, två trianglar.
Vad har han i ansiktet? Två ögon.
Aziz Ansari: Illuminati."
Om Michael gjorde det där har det skapat en kulturell gåta.
Ni vet, för musik är känslomässigt. Det blir en del av ens liv.
Mitt första musikminne
är från när jag förmodligen inte var mycket yngre än Tyler.
Och jag minns...
...att jag lyssnade på en Michael Jackson-kassett, på Thriller.
Det var mitt första musikminne. Vad är ditt första musikminne?
Den första låten du minns att du lyssnade på?
-Förmodligen "Thriller." -Förmodligen Thriller?
Vilken låt?
-Vad menar du? -Jaha, låten "Thriller"? Okej.
Hur raderar du det från ditt liv, Tyler?
Det blir ett mönster, visst?
Vet ni vad som vore en bisarr situation?
Tänk om Osama Bin Laden...
...hade kommit ut med...
...ett fantastiskt jazzalbum 1999?
Och folk sa: "Det här är nyskapande. Det här är Miles Coltrane Bin Laden."
Och så säger de på nyheterna:
"Attentatmannen var tydligen...
...jazzlegenden Osama Bin Laden?
Saxofonisten? Är det verkligen samma kille?
Herregud. Vi är helt chockade här.
Vi har hans representant på telefon.
Det här är Darren från Bop-Boppity-Bop-Bob Records.
Vad säger du om det här?"
"Jag är helt chockad. Jag kan inte begripa det.
Jag var med honom nyligen. Han kunde inte ha varit trevligare."
"Verkligen? Trevlig?"
"Jag menar, han hjälpte mig att flytta.
Han brukade hämta mig från flygplatsen.
Fan. Jag borde nog berätta om det för FBI.
Men jag kan inte förstå det."
"Och musiken då, Darren?"
"Tja, du vet. Vi...
...spelade just in ett julalbum med Michael Bublé, och...
...jag ska vara ärlig,
det är grymt.
Men...
...vi får nog lägga det på hyllan."
"Får nog lägga det på hyllan?
Det är nog många jazzälskare som undrar,
kommer vi fortfarande kunna njuta av musiken?
Låt oss se vad tittarna tycker. Vi har en herre som ringer från Brooklyn.
Det här är Dan Greenblatt. Dan, vad tycker du?"
"Det var ju inte tusen byggnader."
Jag vet inte hur det blir med Michael, men...
...jag tror att R Kelly är i knipa.
Han kommer nog att åtalas.
Alla skivbolag har övergett honom. RCA, Sony, allihop.
Nuförtiden, om det är ett stort bolag
och en anställd gör något så kritiseras hela bolaget.
Det är som den här grejen med Pizza Hut. Någon beställer en salamipizza.
Han får pizzan, och så är salamin pålagd i form av ett hakkors.
Men några säger att det inte alls ser ut som ett hakkors.
De säger att det ser ut som en vanlig pizza.
Så internet är delat.
Jag såg den. Det såg ut som en vanlig pizza.
Vad tycker ni? Klappa om ni tycker att det såg ut som ett hakkors.
Ett par där bak.
Klappa om det såg ut som en vanlig pizza.
Ja.
Så du, sir, tycker...
...att det såg ut som en vanlig pizza?
Och du tror att han ljuger bara för att få uppmärksamhet?
Minns du var du såg den?
För det var med i New York Times och Washington Post,
men tydligen publicerade Washington Post oavsiktligen
ett retuscherat foto. Minns du var du såg det?
-I Washington Post. -I Washington Post?
Okej. För det intressanta är att...
...jag hittade på alltihop.
Jag försöker inte genera dig, men du och alla andra som applåderade
är problemet, okej?
Vad håller ni på med?
Har det gått så här långt?
Är era åsikter är så värdefulla
att ni måste kommentera saker som inte ens existerar?
Jag gör det här varje kväll, och folk klappar varje gång.
Först klappar första gruppen.
"Ja, det är ett hakkors.
Det var förmodligen Trump som lade på salamin!"
Sedan andra gruppen:
"Aldrig. Folk är för känsliga. PK-poliser. Snöflingor!"
Och vad de inte inser är att trots att de tror på helt olika saker
så är de samma person.
För de bryr sig inte om att lära sig, utforska och diskutera.
De vill bara ge uttryck för sina förprogrammerade reaktioner.
De vet vad de tycker om allt.
Och ni som inte klappade...
...ni slipper inte undan.
Jag såg era ansikten.
Ingen tänkte: "Åh nej, hoppas det inte är sant."
Nej. Ni satt alla där
med samma tanke i huvudet:
"Hur kan jag ha missat det där?
Har ni hört om det?
Jag tittar på så mycket nyheter! Jag tittar på CNN hela dagarna!
Resten av tiden är jag på telefon.
Jag har haft mina grejer i den här påsen i en timma
och ligger redan efter!"
Och förresten, ni måste ha varit lite skeptiska,
för om det hade hänt så hade det inte hänt på Pizza Hut.
Det hade hänt på Papa John's.
Schyst.
En dam ropade: "Roligt!"
Onödigt, men uppskattat.
Det här är varför det är häftigt med liveuppträdanden.
Man vet aldrig vad som händer. "Roligt!"
Det har aldrig hänt, någonsin, under mina 18 år som komiker.
Låt oss prata om Alzheimers.
Min farmor har Alzheimers.
Jag besökte henne i Indien över julhelgen,
och jag vet inte om ni känner folk med Alzheimers,
men det är en väldigt sorglig sjukdom.
Hon har en vårdare som heter Fatima,
och Fatima förklarade hur man umgås med folk som har Alzheimers,
för de har en massa tics och saker man måste tänka på.
En sak min farmor gjorde var att upprepa samma fråga gång på gång.
Och en sådan fråga var:
"Är Aisha där inne och gör samosas?"
Och Fatima sa: "Ja, det är hon."
Det var rätt konstigt, för Aisha är hennes syster
som har gått bort.
Hon är definitivt inte i köket och gör samosas.
Så jag frågade Fatima: "Varför ljuger du?"
Hon svarade:
"Ibland är det lättare så."
Och jag tänkte: "Det låter lite elakt."
Men jag var där med min flickvän, som är vit,
och då och då satt vi och hängde, och min farmor sa:
"Vem är den vita kvinnan?"
Jag sa: "Det är min flickvän."
"Din fru?"
"Nej. Vi bara älskar varandra och kanske gifter oss i framtiden.
Jag ville att ni skulle träffas."
"Jaha, okej."
"Vem är den vita kvinnan?"
"Min flickvän, farmor."
"Din fru?" "Nej, men kanske i framtiden.
Jag ville att ni skulle träffas." "Okej."
"Vem är den vita kvinnan?"
"Britterna är här igen.
Och vi måste be att få se dina papper."
Det sorgligaste var när min farmor sa...
Vid något tillfälle bad hon mig att stanna lite längre:
"Stanna här ett par nätter och umgås lite med farmor."
Jag svarade: "Jag måste hem och förbereda inför min turné."
"Okej.
Du, stanna här ett par nätter och umgås lite med farmor."
"Jag måste flyga hem och göra mig klar för min turné."
"Jaha, okej."
Hon fortsatte att fråga, och jag svarade samma sak.
Det skar i hjärtat, för...
...det var inte sant.
Jag menar, jag hade ett flyg bokat,
men jag kunde ha bokat om och stannat lite längre.
Men jag är inte så god som människa.
Jag orkar med en eftermiddag, men inte två nätter.
Och hon frågade mig igen, och jag var på väg att svara,
och så knackar Fatima mig på axeln och säger:
"Säg bara att du stannar."
Och jag tänkte: "Jösses.
Jag är ett dåligt barnbarn, men...
...du är en demon eller något. Det tänker jag inte säga!"
"Ja, jag stannar hela veckan.
Och gissa vem mer som är här? Aisha, kom ut med dina samosas!"
Det är jobbigt att se farmor så där, för jag minns när hon var yngre.
Ni vet?
Och det är läskigt när man är i min ålder.
Jag är 36 nu, så
jag har sett folk åldras. Jag har sett vad som händer.
När man är ung och träffar gamla
så känner man dem bara i det nedgångna tillståndet.
Om man fick träffa sin gammelfarmor...
Första gången började hon...
"Hej, gammelfarmor Carol."
Man kände henne inte när hon hoppade rep.
Man kände henne bara när hon var som en skurk från Stjärnornas krig.
Men nu ser man hur det förändras.
Det är läskigt.
För man inser att det är vad som väntar oss alla.
Det är vad som väntar oss.
Och våra föräldrar.
Och det gör mig rädd.
Man tänker på sina föräldrar.
Jag är lyckligt lottad.
Båda mina föräldrar lever och är fortfarande klara i huvudet.
Och jag tar det för givet.
Jag varken ringer dem eller träffar dem ofta nog.
Träffar ni era ofta nog?
Hur ofta träffas ni?
Tre gånger om året?
Hur länge har de kvar?
Kanske 20 år?
Det blir...
...sextio gånger till som ni får träffas.
Det är allt.
Sextio gånger till.
Sextio träffar till.
Gör ni det mesta av dem?
Skapar ni fina minnen?
Vet ni vad? Blunda en sekund, allihop.
Blunda en sekund.
Kom igen. Blunda. Du är den enda.
Tänk på den senaste helgen då ni hälsade på era föräldrar.
Tänk på allt ni gjorde.
Tänk på ert mest omhuldade minne.
När ni har tänkt på ett minne, räck upp handen.
Jag ser typ fem händer.
Vet ni varför? För vi hade alla samma trista helg.
Jag vet vad ni gjorde, för jag gjorde samma sak.
Man kommer dit sent en fredag. "Det är bäst jag går och lägger mig."
"Okej, vi ses i morgon." Dag ett är över.
Sedan vaknar man tidigt nästa dag, typ klockan halv tolv.
Man kokar lite kaffe. "Ni har ny kaffebryggare?"
"Ja, vi tycker om den."
Konversationen är över.
Sedan sitter alla med sina mobiler
och försöker undvika ögonkontakt och alla former av konversation.
Efter ett tag får alla dåligt samvete.
Familjen samlas i vardagsrummet.
Ingen vet vad fan de ska säga.
Och sedan, av någon anledning, tittar hela familjen på filmen Speed.
Sedan är det middagsdags.
En av ens föräldrar säger: "Vi går ut och äter. Du får välja var."
"Jag bor inte i den här hålan. Välj ni."
De säger: "Vi åker till vårt favoritställe som vi inte inser är en kedjerestaurang!"
Man beställer jalapeño-poppers och friterade lökringar
och äter upp. Man kommer hem och skiter ner hela toaletten.
Man vaknar nästa morgon, packar sina saker
och går ut. Just när man ska åka...
...ser en av ens föräldrar en i ögonen.
Hen säger:
"Är ditt liv okej?"
Och det är det aldrig.
Men ändå säger man: "Ja!"
För vi är helt oförmögna
att ha en riktig konversation
med dessa människor som vi har känt i hela våra liv.
Vi går igenom hela rutinen
femtionio gånger till.
Och så är de döda.
Tänk om jag avslutade showen där?
Förresten, stackars Tyler. Inget av det här gäller dig.
Han tänker: "Min farsa kommer att dö om 20 år!"
Det är lugnt. Du är med din pappa nu.
Det är ingen fara.
Han åker hem och kramar sin mamma. "Mamma, han sa att du ska dö om 20 år!"
Jag säger inte allt det här för att göra oss deppiga.
Jag säger det för att inspirera oss
att prata med de här människorna, lära känna dem.
För när de dör är det vi som berättar deras historia.
Vi är deras levnadstecknare.
Och de är säkert mycket intressantare än vi ger dem erkännande för.
Så jag utmanar oss alla att tala med dem nästa gång vi är hemma.
Säg till er mamma: "Vet du vad? Lägg undan mobilen.
Jag vill veta din livshistoria."
Hon kommer att bli rörd.
Se henne i ögonen och fråga henne saker. Var djärva:
"Morsan, har du någonsin...
...knullat en svart kille?"
"Varför frågar du mig det?"
"Jag vill bara veta mer om dig. Jag vill veta saker."
"Det var ett konstigt ämne att börja med!"
"Jag gör mitt bästa."
"Okej, det var -98. Bulls var i sina glansdagar."
Tyler, du kan göra den biten.
Tyler, lova att du gör den.
Tänker du göra det?
Ja.
Jag är i ett förhållande nu.
Ja, med en underbar kvinna.
Vi har olika etnicitet.
De flesta bryr sig inte om det, men vissa tycker inte om det!
Vi ser det på två fronter nuförtiden.
Från den ena fronten hör man klassiska påhopp, typ:
"Ni matchar inte varandra!"
Och så hör man nya grejer, som: "Aziz, du jobbar i nöjesbranschen.
Du borde inte dejta en vit person,
för det sprider idéer om att vit skönhet sätts på piedestal."
Vilket är ett fint sätt att säga: "Ni matchar inte varandra!"
För lyssna. Jag förstår. Jag hajar argumentet, okej?
Men jag har dejtat indiskor, folk av många etniciteter.
Det här är personen jag har en förbindelse med.
Det är svårt att hitta.
Ledsen att vi inte har samma hudton.
Men jag är också lite trött på att folk ska säga vem jag får dejta.
Så har det varit hela mitt liv, till och med när jag var liten.
Jag minns i första klass. Varenda unge i klassen var vit,
förutom jag och en asiatisk tjej.
Och till och med då sa folk:
"Okej, Aziz.
Vad är det mellan dig och Christine Li?
Jag ser er nog. Vad har ni på gång där?
Kom igen. Du ser konstig ut, hon ser konstig ut...
Kom igen nu."
Och 20 år senare är det samma sak:
"Okej, Aziz. Du är en indisk komediskådis.
Mindy Kaling är en indisk komediskådis. Vad händer här?
Ni vet, min flickvän är danska,
så hon förstår inte ens den rasism som vi ibland stöter på,
för de har inte samma slags rasism i Danmark, för den är annorlunda,
för de har inga andra raser.
Inga minoriteter, bara danskar. Det närmsta de kommer är rågbröd.
Så ibland måste jag förklara vissa saker för henne.
Och, nu ska jag imitera hennes röst, men det är inte så hon låter.
Hennes accent är lite knepig, för hon har bott lite här och var.
Jag vill inte imitera hennes röst
och höra folk säga: "Aziz tjej låter som någon jävla Mary Poppins."
Så en dag säger hon till mig:
"Älskling, jag har varit lite stygg.
Jag gick in på några internetforum
och såg folk lägga upp paparazzi-foton på oss,
och jag undrar bara,
varför tror dessa människor att jag heter Becky?"
Jag fick förklara för henne: "Ingen tror att du heter Becky.
Det är bara en slangterm för vita tjejer.
Som i Beyoncé-låten. "Ring Becky med det fina håret."
"Jaha.
Så det är en förolämpning?
Det var ju inte så farligt, att kalla mig ett annat namn."
Och så öppnade hon paraplyet och flög i väg.
En gång...
...var vi ute och gick i New York.
Vi håller i hand, sköter oss själva. En snubbe pekar på oss och säger:
"Med honom får du säkert en massa gratis taxiresor."
Innan jag hinner reagera säger min flickvän:
"Ursäkta mig, sir. Jag betalar för mig när jag åker taxi ska du veta."
Och så började hon svassa som om hon hade dominerat totalt.
Och...
...jag hann inte ens bli arg på killen, för jag var så förvirrad.
Efter ett tag frågade jag: "Varför sa du så?"
Hon svarar: "Han antydde uppenbarligen
att jag är med dig för dina pengar och är någon slags lycksökerska."
"Det är vad du tror hände?
Nej.
Han insinuerade att jag skulle vara taxichaufför."
"Men det är du ju inte."
"Nej, han vet det.
Han menar bara att...
...taxichaufförer ofta är brunhyade.
Det är ett jobb som många indier har."
"Många är också läkare. Han kunde ha sagt: 'Du får mycket gratisundersökningar, va?'"
"Tekniskt sett, ja, men vad fan skulle han säga det för?
Det är inte riktigt det som var grejen.
Han försöker vara nedsättande.
Han gör sig inte lustig över att jag skulle vara läkare.
Han menar bara att man ofta ser brunhyade som kör taxi."
"Någon får skicka honom ett PM, för alla brunhyade är inte indier.
De kan vara pakistanier, bangladeshier och..."
"Ja, han vet det!
För helvete, Becky. Det här är vad rasism är."
Som preventivmedel har min flickvän spiral.
Vi har några fans här.
"Jag har en i min fitta också!"
Två som sitter tätt inpå varandra. Det är som en liten klunga.
Men min flickvän har en, och hon är förvånad
att inte fler i Amerika har spiral,
för de är populära i Europa, men inte här.
Här föredrar folk p-piller.
Och jag förstår henne,
för p-piller är verkligen en galen produkt.
Med p-piller går Lisa och David till doktorn och säger:
"Ja, vi oroar oss för graviditet men vill inte använda kondom.
Vad kan vi göra?"
Doktorn säger: "Ja. Jag har en perfekt plan.
Lisa, du ska få lite piller.
De kommer att göra dig helt knäpp.
Hormonerna kommer att göra dig konstig,
men du måste ta dem samma tid varje dag.
Samma tid, varje dag.
Om du glömmer en enda gång så blir du gravid direkt, okej?
Samma tid varje dag.
Klanta dig inte nu, Lisa!
David, så här får du göra:
Ingenting. Det är lugnt. Stick in den bara och njut.
Varför kom du ens hit? Du är för gullig."
Så, med en spiral funkar det som så...
Det funkar som så att
man har en koppargrej, och läkaren för in den djupt
i en smärtsam procedur.
Och den har trådar på utsidan
så att läkaren kan ta ut den om man vill ha barn
eller, efter sju år, måste sätta in en ny.
Och en gång höll vi på och gjorde grejer, och jag kom åt tråden med min penis.
Och...
...det gjorde väldigt ont.
Och, gosse...
...det är svårt att fortsätta med samma entusiasm...
...efter en attack.
Vad ska jag jämföra det med?
Låt oss säga att man äter chips.
Och allt är lugnt, man äter chipsen...
Och så plötsligt när man tar ett chips är det något som biter en i kuken.
Och nästa gång man ska ta ett...
"Vänta lite. Flytta inte på påsen.
Nu kommer handen. Flytta inte på påsen."
Det är annorlunda.
Så det här blir så småningom ett problem.
Min flickvän säger: "Vi måste göra något. Jag kanske ska börja med p-piller igen."
"Det är helt upp till dig. Det känns inte som min sak att bestämma."
Hon säger: "Nej, men jag gillar inte p-piller."
"Varför inte?"
"Du vet, jag blir väldigt sur,
väldigt lynnig, lättretlig.
Men jag står väl ut."
Och jag sa: "Va?
Har vi bara de två alternativen?
Antingen måste jag riskera penisskador,
eller så ska du bara acceptera att du blir en sämre människa?
Det måste finnas ett annat sätt!"
Och mycket riktigt...
...hon går till doktorn och får veta att det finns en ny spiral för män.
Och jag fick en insatt, och nu är allt lugnt.
Ja.
Så, det funkar alltså så här...
Det finns ingen spiral för män!
Titta vad exalterade folk blev.
Damen där tog fram mobilen: "Jag vill boka tid åt min pojkvän.
När öppnar ni? Åtta?
Ja, han kommer kl. 07.15.
Vi sätter in två stycken, om en skulle gå sönder,
och stoppa in trådarna så att de inte skaver mot min fitta.
Vad han heter? Dan Greenblatt. Just det."
Dan, jag är glad att du kom hit i kväll.
Jag är glad att ni alla kom.
Och... Ja.
Och det menar jag.
Jag är tacksam för att ni kom hit.
För jag har gjort många framträdanden.
Vid slutet brukade jag alltid säga: "Ha en bra kväll! Tack ska ni ha!"
Men sanningen är att jag aldrig riktigt menade det.
Jag bara sa det, för det är vad man säger när en show är slut.
Visst, jag var tacksam. Jag är ingen tölp.
Men jag var inte tacksam nog.
Jag tänkte inte på vad det betydde att ni alla kom dit,
men nu när jag ser er här har det varit annorlunda.
Jag tänker på vad det betyder att ni alla körde hit,
stod i kö,
och gjorde allt det där
bara för att höra mig prata i en mikrofon i en timma eller så.
Och det betyder jättemycket för mig,
för jag har sett den värld...
...där jag inte får göra det här igen.
Det kändes nästan som att jag dog.
På ett sätt så gjorde jag det.
Den gamla Aziz, som sa "unna dig lite lyx," är död.
Men jag är glad.
För den killen...
...blickade alltid framåt...
...mot nästa grej.
"Ska jag göra en ny turné? Ska jag fortsätta med serien?"
Jag tänker inte så längre.
För jag har insett...
...att allt är övergående.
Allt det där...
...kan försvinna...
...bara så där.
Och allt vi har...
...är den innevarande stunden och människorna vi är med.
Jag pratade om min farmor tidigare, och det var sorgligt,
men hela tiden när jag var där med henne
så log hon och skrattade, och hon var där med mig.
Hon var närvarande på ett sätt som jag inte har sett hos andra på länge.
Jag har försökt ta med mig det.
Min farmor...
...har inte mycket val i den frågan.
Men det har jag,
och det är så jag väljer att leva...
...i nuet, med människorna jag är med.
Det här är en stund vi har tillsammans.
Jag, ni, Dan...
...och damen som ropade "roligt!"
Unge Tyler, som är ärrad för livet.
Det är vi allihop, och det här är vår stund. Så vet ni vad?
Vi kan väl bara absorbera det en sekund.
Och med det önskar jag er en bra kväll.
Tack så mycket.
Tack.
Tack så mycket, Brooklyn.
Jag hoppas vi ses igen.
Undertexter av Ralf Sjölander