Всемогъщи Реещ се Боже...
Моля те... за вода и храна.
Моля се, не за мен...,
а за дъщеря ми.
Уморена съм.
Я, какво имаме тук?
Погледнете го... Награби моите диви плодове.
Извинете ме...
Носителю на светлина. - О, това бил един от моите.
Аз съм Гор, последният от вашите ученици.
Изгубихме всичко, господарю.
Земята изсъхна. Целия живот погина.
Имах вяра във Вас и никога не се поколебах. Сега очаквам обещанието...
за вечната награда.
Това ли е причината да празнувате?
Той смята, че има вечна награда?
Не, не съжалявам. Няма вечна награда за теб, куче!
Това, което празнуваме, е прясното убийство.
Току-що победихме притежателя на Мормечът.
Преди да успее да нарани други богове с това проклето острие.
Заплашваше да унищожи цялото ми божествено царство.
Но господарю...
Вашето царство е унищожено.
Няма кой вече да ви боготвори.
Ще има още последователи, които да ви заместят. Винаги ще има.
Ние страдахме...
и гладувахме.
Дъщеря ми умря... във Ваше име.
И така трябва. Страданието към вашите богове е единствената ви цел.
Няма нищо за теб след смъртта...
... освен смърт!
Вие не сте бог.
Отричам се от Вас.
Сега твоят безсмислен живот...
... най-накрая намери цел.
Саможертва ти към мен.
Ако търсиш отмъщение...
убий всички богове.
Потърси Вечността!
Това е отмъщението, което търсиш.
Бифрьост е пътят...
към Вечността.
Буреносецът отваря този път...
към Вечността.
Значи мечът те избра,
но сега ще си прокълнат.
Странното е, че не го чувствам като проклятие,
а като обещание.
Така че... това ще бъде моята клетва.
Всички богове ще умрат.
ТОР: ЛЮБОВ и ЛЪЧ Да го духат педалите subs.sab.bz
Елате, съберете се и чуйте легендата за космическия викинг.
Известен още като: „Богът на гръмотѣвиците.“
Още по-известен като: „Тор, син на О'Дневния."
Отгледан по пътя на воѝна...
Тор беше научен да помага за постигането на баланс.
Допринасяше в битката за тези, които не можеха да се защитят.
Той растеше, и растеше, и още повече растеше.
Беше чувствителен, като усмивка.
И любящата му природа не правеше изключение.
Някога той обичаше една лъскава Кучка.
После се влюби в една жена вълк...
Виеща жена вълчица.
Но едничка истинска любов на Тор беше, Земна жена на име Джейн Фонда.
Опаля, почакайте, не... Джейн Фостър.
Но за съжаление в битката за любовта Тор загуби.
Всъщност той загуби много хора през онези дни.
Неговата майка.
Баща.
И този тип.
И този човек.
Който и да е той.
И Хеймдал.
И брат му.
И пак брат му.
И отново.
Горкият Тор трябваше да гледа как планетата му експлодира.
И тогава той каза: „Какво направих?“
Изглеждаше, че всичко и всички, които обичаше, беше загубил.
И така той скри сърцето си зад голямото месесто шкембе,
така че никога повече да не може да се счупи.
Но това, че бе спрял да обича, не означаваше, че бе спрял да се бори.
Той се обедини с „Пазителите на галактиката“
и тръгнаха на някои класически приключения на Тор.
Влезе във форма.
Положи тежък физически труд, превръщайки болката в камък.
И никога не пропусна деня за тренировка на пилешките крака.
И от разплута бъчва, той се превърна в статуя на божество.
Все още имаше скърбящо тяло, което просто се опитваше да изцери.
Защото покрай всички премеждия, които Тор носеше през годините,
не можеше да скрие болката, която изпитваше отвътре.
И така, той се отказа от търсенето на любовта.
Приемайки, че е добър само в едно нещо,
чаквайки при Дървото на мъдростта, някой да му каже:
Тор, имаме нужда от твоята помощ, за да спечелим тази битка.
Да отлитаме! Пак съм в играта.
Хайде, Буреносец!
Ей, Тор, добре ли си?
Хората умират.
Ще се видим там долу.
Ида пичовееее...
Дай ми това! Ще го счупиш.
Аз съм Грут! - О, оплюнчи го цялото.
Здравейте всички! - Скивайте кой се появи?
Как сме, пичове? - Мармалад! Всички ще умрем!
Каза, че тази планета ще бъде релаксираща почивка.
Казах, че ще бъде като: Релаксираща почивка.
Вижте нашия опушен Небесен въздух, предварително омазан със смрадня.
Какво по-релаксиращо от това?
Истински празник!
Денят ще се промени!
Боже на гръмотевиците! - Цар Якон.
Най-накрая се присъединихте към нашата борба.
Е, както казват: По-добре късно, отколкото никога.
Това е много хубаво. Както знаете, живеехме в мир,
но тогава нашите богове бяха убити. - Убити?
И сега нашият свещен храм е оставен без стража,
а ордата на Кокорчо, пое контрола над него.
Светинята ни е осквернена.
Не за дълго.
Цар Якон... кажете им какво се случи тук днес!
Позовавайки се на времето, когато Тор...
Звездния лорд, пъстрата група, неподходящи и отчаяни,
намериха време да се бият и запишат имената си в залата на Славата.
Шансовете може да са срещу нас...
но нека ви кажа, че... - Това свършва...
Това свършва тук и сега!
Моля ви, не му позволявайте да влиза в храма.
Браво на всички.
Чест беше за мен да работим заедно, защото бяхме като колективен екип.
Използвахме сърцата и умовете си, за да победим врага...
с минимални загуби и щети.
Какво класическо приключение на Тор.
Урааааа...
Хубава книга? - Да.
Аз я написах.
Вие сте... вие сте д-р Джейн Фостър? - Аз съм.
Здравейте! - Здравей, как е мостът Айнщайн-Розен?
Труден. - Да.
Наистина труден. - Имаш нужда от 3D модел.
Гледал ли си Хоризонт над събитията? - Не.
Междузвезден? - Не.
Този филм обяснява всичко много ясно. Ами, добре.
Мостът Айнщайн-Розен огъва пространството,
така че уникалното А и уникалното Б ще виреят заедно в протежението, така.
Току-що съсипахте книга си. - Да но разбра откъде изникват дупките.
Гледай тези филми. - Добре.
Взех си лют Горитос. Трябваше да го взема.
Добре, как е... как е баенето?
Мина невероятно.
Така...
Каза ли на някой друг освен мен?
Когато хората разберат започват да се държат странно. Променят се.
Не ме е страх. Както и да е, не е заразно.
Джейн, четвърти етап е. - Защо, колко етапа има?
Четири. - За които знаем.
О, трябва ли да си някъде другаде сега, което да е по-важно от химиотерапията?
Не...
Опитваш се да се върнеш в лабораторията, нали?
Имам няколко идеи, които опитвам. - Добре, не. Стига!
Знам, че мислиш, че лабораторната работа е нещо, което трябва да правиш.
Иначе ще разочароваш цялата цивилизация, но...
не разбираш това, което Вселената всъщност се опитва да ти каже.
Така че нека преведа.
За-ба-ви.
Използвай енергията си, за да се бориш с това нещо.
Ще се боря по моя си начин, става ли?
Добре, за протокола:
„Моя начин“ не е задължително да е само в лаборатория.
Може би е време да изградиш своя картичка за Космически Викинг.
Няма картичка. - Да, има картичка.
Няма картичка. - Има картичка.
Тя е висока, руса и е прекрасна.
Това е красива картичка.
Джейн, сигурна ли си?
Ще обмисля това... сама.
Резултатите са все същите.
Страхувам се, че химиотерапията има много малък ефект.
Толкова съжалявам, Джейн.
Ако има нещо, което мога да сторя, или ти се говори, просто ми се обади.
Легенди за викингите. Теорията на Фостър.
Мьолнир... дава на тях,
издръжливост и дух. И по-добро здраве.
З Д Р А В Е
Добре дошли в Нови Асгард! Моля, карайте бавничко!
Ухайте на цар.
Защото го заслужавате.
Цяр от Етернити.
Погледнете това място? Толкова е красиво.
Като у дома, татко.
Тук сме, за да те отведем у дома. - Да.
На планетата Асгард.
Асгард не е планета, синове мои.
Той е народа. Това сте вие.
И сега е време да отида в духовното царство.
Ще заема мястото си
в голямата банкетна зала на Валхала. Мястото за почивка на боговете.
О, още нещо.
Имате сестра.
И така, сега се превръщам в божествен звезден прах и ви казвам сбогом.
О, вижте...
Виждате ли?
Татко?
Отвя ме вятъра.
Неееее! - Таткоооо!
Но почакай, братко!
Зад нас се появи зловещ портал.
Промяна на външния вид!
Аз съм Хела, богинята на Смъртта.
Сега отивам в Асгард, за да седна на трона, който ми принадлежи.
И никой няма да ме спре!
Присъединете се или умрете.
Никога няма да се присъединим, вещице. Мьолнир!
Невъзможно!
Счупих ти чука! Време е да умрете!
Бифрьост! - Бифрьост!
Почти можете да усетите силата
на тези великолепни и неподвижни камъни.
Добре, да се върнем в селото,
където можем да пием истинска асгардска медовина.
Хайде...
Боже на Бедствието, благодарим ви.
Страхувахме се, че ще бъдем във война завинаги без опората на нашите богове.
Но сега ще цари мир.
В замяна на вашата услуга, моля, приемете тези подаръци.
Традиция е, закрилниците на нашия свят да се сдобият с голям, голям дар...
Гигантски кози? О, вижте ги. Чудесни са.
Корг, виж това. Те са малки чудеса.
Цар Якон, много ви благодаря.
Вижте, за храма.
Не искам да говоря за храма. - Знам, но ако трябва да говорим за...
Това ме натъжава и ядосва. - Важно е. Добре, ще спра.
Не забравяйте козите. Пазете ги, свещени са.
Без удряне.
Еха, красиви са. - Да, красиви са.
Те също блеят потресаващо. - Добре са си.
Да намерим джаджата. За да можем да изтеглим сигнала за помощ.
Ще проследя стъпките ти. Къде сложи дистанционното?
Една от козите вероятно го е изяла. - Не ставай невеж и не бъди смешен.
Добре, може да е направила тази глупост. Внимавайте!
Имаме нужда от повече стопери, двойно.
Ей сега ще ги спопирам. Премести се!
Не, не работи. Нищо. Може би... - Мръдни се да ги жигосам.
Корг, добре ли си? - Да, брато. Супер съм.
Добре, просто се отпуснете. Ако козите не се кротнат,
ще ги метнем на грила.
Царските хора обичат мръвка.
Страхотно начало за команда. - А ти ми каза да застана по средата...
като пастир и да свиркам нещо такова!
Не, не е това. Не, не беше и това.
Не. Дай начален тон!
Хей, момчета! - Краглин!
Бил си тук през цялото това време ли? - Да, каза да оста на кораба.
Това е Гладна. Моята булка. - Пу... Грут-зотия.
Какво ти казах за започването на нови връзки?
Че не трябва да започвам. - Да!
Не може да се жениш на всяка планета, на която кацнем.
Аз съм Грут.
Най-накрая! Добре, започваме. „Обаждания за помощ.“
Моля, помогнете ни! Богът Касапин е. - Бог Касапин?
Обесил го е. Това е предупреждение!
Всички тези богове са убити.
Нашите най-големи шампиони, сега са опустошени.
Ужас.
Кой би могъл да направи нещо подобно?
Къде си? - Чакай, чакай, чакай.
Какво беше това? Хайде, дай малко назад.
Още малко.
Тор, къде си?
Сиф. - Имам нужда от теб тук.
Приятел в опасност. Трябва да тръгваме веднага!
Стартирай кораба, приятелю. - Може би трябва да се разделим.
Имам предвид, че са толкова много хора за спасяване.
Виж всички тези обаждания за помощ!
Тор, ще се оправиш ли?
Възхищавам се на отдадеността ви един на друг. Това е нещо красиво.
Уви, това е нещо, което никога няма да имам.
Приятелю, може ли...
Може, да.
След хиляди години живот изглежда не знаеш кой си.
И преди съм се губил.
Тогава намерих смисъл, намерих любовта.
И да, божественият ми отне скапаното чувство, а това боли.
Но това скапано чувство е по-добро от това да се чувстваш сам.
Моята надежда за теб е, че един ден ще намериш нещо,
което да те накара да се почувстваш отново толкова скапано.
Обичал съм. Не се получи.
Те или умират брутално, или те зарязват с ръкописното писмо.
Не знам кое е по-лошо, затова държа всички на една ръка разстояние.
Прекалено се привързах, по дяволите! Знаех, че това ще се случи.
Трябва да тръгвате! Ще намеря, Сиф.
Вие отговорете на другите обаждания. Галактиката се нуждае от пазители.
Готино, да. Просто си... - Слушай, знам, че те боли.
Но така е по-добре. Трябва да ми вярваш.
За да облекчиш болката, защо не...
вземеш каляската, като прощален подарък.
О, ти ми подаряваш моята каляска? - Да, влачи.
Нека създадеш толкова спомени с нея, колкото аз.
Тя е темпераментно старо момиче.
Сервира добре киселата туршия.
Стартираме кораба! - Благодаря ти.
Сбогом, стари приятелю.
Човешко ръкостискане. Асгардско ръкостискане.
И змия, на която не можеш да се довериш.
Драконовият огън, завършва класиката на Пазителите.
Да тръгваме. Грижи се за моят екипаж.
Ще ми липсва.
Побързай! - Тя, не.
Помни какво ти казах.
Почувстваш ли се някога изгубен...
просто погледни в очите на хората, които обичаш.
Те ще ти кажат точно кой си.
Добре, чао.
Още веднъж, имахме хубави спомени.
Асгардците, казваме: „Нека пътувате със скоростта на гарваните на Один“.
Ще се видим във Валхала, където ще пием медовина.
Няма ги. - Отново сами, аз и ти.
Буреносец!
По-полека с твоята луда брадва!
И така, какво ще правим, братко? - Да отидем да спасим Сиф.
Кой или какво е това?
Фалигар, богът на фалигарите.
Един от най-хубавите богове, които някога би срещнал.
Сиф, аз съм, Тор.
Сине на Один. - Липсва ти ръка.
Нека те заведа у дома. - Не.
Остави ме тук. Искам да умра като воѝн.
На бойното поле, в битка.
И тогава мога да поискам мястото си във Валхала.
О, не обичам да го казвам,
но за да влезе един воѝн във Валхала, трябва да умре в битката.
А ти оцеля. - Ах, мамка му!
Може би ръката ти е във Валхала?
Какво стана?
Ловила съм много мъже. Последвах го до тук!
Беше капан. - Кой е този лудак?
Богът Касапин, идва.
Той иска да заличи боговете.
Асгард е следващият.
Виж, това е Тор! - Заведи Сиф в лазарета.
Хей, кого ядоса сега? - Това не е по моя вина.
Никога не съм виждал тези, които и да са, по дяволите.
Добре дошъл, обратно!
Какво...
Кой е новият? - Този човек, ще го заобичаш.
Мьолнир...
Мьолнир! Аз съм, Тор.
Виждал ли си чука ми?
Мьолнир, тук момче.
Мьолнир?
Мьолнир...
Ти се върна.
Мьолнир!
Извини ме. Здравей! Това е моя чук, глупако.
И това е моя поглед.
Хей!
Стига глупости, Зоро... свали тази маска и се разкрий.
Хайде.
Хей...
Джейн?
Нека ви разкажа легендата за Тор и Джейн.
Той беше Богът на гръмотевиците. А тя, жената на науката.
И въпреки че бяха от различни светове...
Някак си просто се разбираха.
И заедно се впуснаха в пътешествието на любовта.
Тор научи Джейн на пътя на воѝна.
А Джейн научи Тор, на пътя на човеците.
И с течение на времето любовта им ставаше все по-дълбока и по-дълбока.
Невероятна е. Нали така, Мьолнир?
Трябва да ми обещаеш, че винаги ще я вардиш.
И аз те обичам, приятел.
И една толкова дълбока любов стана магическа.
Тор постави пътя към бъдещето и всичко, което то може да съдържа.
Но колкото повече живееше с Джейн, толкова повече се боеше да не я загуби.
И въпреки че Джейн не искаше да го признае,
тя също се страхуваше от загубата.
И така, те изградиха стена между тях.
Тор се зае със спасяването на Вселената.
Хеймдал!
Джейн беше заета, правейки същото.
Наистина заета.
И в крайна сметка пространството между тях растеше и растеше,
докато не стана прекалено широко за понасяне.
Имаше две мнения по въпроса!
Трябваше да стоя будна цяла нощ, след което да прегледам тези данни.
Докато аз стоя цяла нощ, ям и почиствам всичко това?
Има две чинии!
И тогава една нощ фира сдаде..
Джейн написа бележка.
И Тор прочете тази бележка.
А тяхната легенда изведнъж се превърна в мит.
Или поне така си мислеха.
Добре ли си? - Не мислиш ли,
че е малко е горещо?
Това е просто усещане от клаустрофобичния шлем.
Как?
Може ли да поговорим за това по-късно?
Да, разбира се. - Радвам се да те видя!
Какво?
Хей, това Мормечът ли е?
Много е як. Чувал съм страхотни истории.
Тогава знаеш, че ще боли.
Болка? Какво е болката, ако не предтекст, измислен от слабаците.
Аааа, добре! Това наистина е много остро!
Готов?
Не ми пипай секирата.
По-добре бягай, страхливецо!
Децата! Взема децата!
Мамо! - Мамо!
Татко! - Мамо!
Майко!
Сенчести чудовища, отвратително.
Два пъти обиколих света, и нищо.
Страхливеца трябва да е избягал. Ще го намерим.
Доста време мина, а? - Ти ми кажи.
Колко бяха? Три, четири години?
Осем години, 7 месеца и 6 дни.
Не съм забравил. Последния път те видях или не те видях, защото си тръгна.
Малко е пресилено да се каже, че си тръгнах.
А, не, ти си тръгна. Ти го направи.
Ти ми написа красиво ръкописно писмо.
Трябваше да знам, бях там.
Бях. И писмото... - Всъщност не си бил там.
Ако не бях там, за да ме видиш как си тръгвам, може би си тръгнал първи?
Логично е.
Това няма значение, защото... - Не.
Така ли? - Да.
Ако и двамата си тръгнахме, това означава, че и двамата си тръгнахме.
Сега пак си тръгваш.
Мик, имаме нужда от подробни данни на всички свидетели.
Дарил, вземи всички имена на изгубените деца.
Ваше Величество, дъщеря ми не е тук. - Не се безпокой.
Ще я намерим.
Момчета, те кървят! Закарайте ги в болницата, веднага!
Дарил! - Височайшество...
Трябва ли да започнем работа върху представянето на целия този провал?
Хората имат нужда от забавление.
Особено сега, във времена на криза.
Кой направи това?
Не чух „не.“ - Не е за умиране.
Асгард, през нощта. Торбалан отвлече спящите деца.
Значи, това ли е бившата ти приятелка?
Стара бивша приятелка, - Джейн Фостър.
Джейн Фостър. - Тази, която изчезна.
Тази, която изчезна.
Това означава, избягала. - Да.
Да.
Сигурно ти е трудно да видиш бившата си приятелка
и твоят бивш чук да се мотаят тук.
Какво правиш, брато?
Хайде.
Ела при татко.
Хайде, Мьолнир.
Хей, етоооо тееее!
Хей...
Тъкмо те виках. - Създайте армия.
С какво?
Половината ни войници са мъртви. - Половината винаги са мъртви.
Всички, моля. Прибирайте се. - Къде са децата?
Обещавам, че скоро ще имаме новини. - Не мога да съм навсякъде.
Мисля, че най-лошото се случи. - Тя ще ги намери.
Знаеш ли какво?
Асгард!
Приятели мои, не трябва да се караме.
В такива времена трябва да се обединим и сплотим.
Вижте какво става тук.
Страхуваме се.
Да.
Уплашен съм...
Страхувам се...
Разтревожен и неспокоен.
Ако искаме да намерим децата, първо трябва да погледнем в себе си.
Съжалявам, Мик.
Много е трудно да се изнася реч с... иИ... иИ... по дъската. Какво правиш?
Ще отнеме минути. - Нямаме ценни минути.
Искате ли децата обратно?
Ще се върна след малко.
Запиши това, Мик.
Буреносецо, какво правиш? Това за Мьолнир ли беше?
Всички вън!
Не ги намерих.
Пелерината ти гори.
Добре е, ще порасне отново. - Кой ще кърпи дупката горе?
Добре. Какво знаем за този човек?
Той пътува през сенките. - И създава чудовища от тях.
Абсолютно, призрачни чудовища. - Също така владее Мормечът.
Откъде знам ли? Защото почти ме прониза в лицето.
Какво е Мор-меч?
Древно оръжие, което преминава от ръка на ръка от зората на Времето.
Има способността да убива богове.
Бавно покварява и убива всеки, който го владее, което означава...
Означава, че го е заразил. - Заразява го, да. Трябва да е така.
Така че основно се изправяме срещу прокоба сянка, похитител на зомбита.
Страхотно! Кога тръгваме?
Тор?
Можеш ли да ме видиш? - Дете зомби отляво.
Астрид...
Хаймдалсон. - Астрид, добре ли си?
Вече не се наричам, Астрид.
Сега съм известен като Аксел.
Това е един луд герой, от един филм на Земята. Брутал ченгето.
Астрид...
Баща ти ти даде сурово викингско име и аз възнамерявам да го уважа.
Аксел. - Астрид.
Казах, Аксел. - Астрид.
Аксел! - Той е Аксел! Сега го слушай.
Добре, добре. „АкЪ-съл“... Къде си? - Не съм сигурен.
Все още не знам как да използвам магическите си сили.
Баща ти ми показа, а аз съм тук, за да те науча.
Трябва да се съсредоточиш и да протегнеш ръка.
Добре.
Сега се фокусирай и затвори очи.
Тор!
Хей... Как върви, деца? - Как да върви? Върви 5 на 5 метра.
Ние сме в клетка, направена от гадории.
Да, така е. Не е добре.
Ще направиш ли нещо? - Да, да, ще направя.
Просто не точно сега. Аз съм призрак от видението, виж.
Видя ли? - Какво ще стане с нас?
Може да се каже, че това е много, много лоша ситуация.
Знаеш ли? Добрата новина е, че си асгардец.
Така че, ако умреш, ще се озовеш във Валхала.
О, Божке, разкарай се.
Добре, деца. Добре, деца. Не плачете. Ще оцелеете, ясно?
Слушайте, имам план? Събирам наистина добър екип.
Имаме...
Чичо Корг. Царица Валкирия. Ами, да...
и бившото гадже Джейн, което е друга история, с която няма да ви отегчавам.
Това е първокласен отбор и ние ще ви върнем у дома, преди да се усетите.
Да.
Знам къде сте.
Ще ви измъкна оттук. - Уплашен съм.
Ние всички сме.
Внимавайте. Пазете се. Добре, пазете се.
Ще се видим скоро, става ли? Астрид измъкни ме оттук.
Те са в Царството на сенките. - Откъде знаеш?
Пейзажът там е мрачен както никъде другаде.
Сякаш цветовете потъват в дън земя. Безпогрешно е.
Добре. Ако имат нужда от цвят, от който се нуждаят, нека занесем дъга.
Ще носи дъга? Крилата фраза ли?
В ролята на Тор е, само от минута.
Имам предвид спасяването на животи, в което е добра. Другото е съмнително.
Колко крилати фрази има? - Много.
Йеп, лоша работа.
Чакайте, той се движи през сенките и отива в царството на сенките.
Изглежда, че там ще бъде най-силен.
Права си. Не можем просто да се изтъпанчим там.
Може да е капан и да застраши децата.
Трябва ни подкрепление и армия. - Мислиш ли това, което и аз си мисля?
Мисля си го. - Какво си мислим?
Ако искаш, разгледай... - Всемогъщия град.
Какво е „Всемогъщ град?“
Това е домът на най-могъщите богове във Вселената.
Можем да съберем най-великия отбор на всички времена.
Можем да наемем СуРа, Перкулес, Себадий...
Кетцалкоатъл, може би.
И бай Звездьо, най-старият и мъдър от всички тях.
Каза, бай Звездьо ли? - Да, бай Звездьо.
Като Зевс. Зевс Звездица. Не съм сигурен дали има второ име.
Моят бог ще бъде там, Тмол или Тимол.
Ще ги помолим да се присъединят към нашия екип.
Да. - Буреносец.
Успокой се, отпусни се приятел.
Не, не, няма да ходим никъде с Бифрьост и Секача. Разби Арката.
Няма как да се сберем на твоя малък летящ портален кон, нали?
Няма място. - Какво говориш? Боен-вик е страхотен.
Буреносец също е страхотен.
Буреносец просто се нуждае от опора. Той е за пътуване в космоса.
Обичам, когато тя говори правилно. - Има силата да ни отведе до там.
Просто има нужда от опора, която да фокусира тази енергия,
така че да не е толкова непредсказуем. Знаеш ли,
ако имахме каруца, да я впрегнем и да ползваме Буреносец като тяга.
О, като кон с капаци. - Кон с капаци.
Имаме нужда от корито ли? Имам корито.
Хвърлете всички тези места.
Не, вържи тази кози тяга отпред. Тръгваме след 15 минути!
Само най-важното. Това е от съществено значение
Обзалагам се, че си продължил напред, нали?
Няма да те ръчкам повече.
О, хей... - Хей!
Наваксване със стар приятел. - Да.
Исках да се извиня. Някак си се държах малко странно напоследък.
Напоследък просто не съм себе си. Знаеш ли, скоро, когато...
се опитвах да разбера кой съм, се почувствах малко изгубен.
И тогава изведнъж те виждам облечена като мен.
И беше доста...
И за мен е много.
И така, как се събрахте? Как се случи това?
Кълна се, че чух Мьолнир да ме призовава.
А, успял е. - Така дойдох да разследвам и...
парчетата почнаха да светят и въртят, - Лудост.
... и станах Тор.
Знаеш ли какво. Отива ти. Така че...
Просто проверявам.
До скоро.
Какво? Просто си говорихме.
Мамо, не ме оставяй.
Не се бой...
Дори когато ме няма, скъпа...
Няма да си сама.
В памет на Елийн Фостър
И каквото и да стане...
никога не спирай да се бориш.
Хей. - Добре ли си?
Страхотно!
Мивката би казала друго.
Мислиш ли, че наистина трябва да дойда? Не се подобрявам.
Ти си Тор. Разбира се, трябва да дойдеш.
Освен това какво друго ще правиш? Вече си викинг.
Означава, че почти трябва да умреш в битка.
Трябва да е опустошително болезнено.
В противен случай не влизаш във Валхала. Това е моя план.
Ами за царица и прочие? - Обичам да съм царица.
Обичам моя народ. Но всичко е срещи и гарванова поща - скука та пука.
Липсва ми битката. Липсват ми сестрите.
Ето защо трябва да дойдеш. Защото имам нужда от Тор.
Добре, трябва да тръгваме. Вземи си нещата.
Ти взе ли си нещата?
Да.
Ръчна граната ли? - Не, това е дрънчиразрушител.
Да тръгваме.
Ако нямаш нищо против да пазиш издънката с мивката в тайна.
Пазя ти гърба.
Моѝ събратя асгардци, пожелайте ни сурещ път,
защото ще пътуваме със скоростта на гарваните на О'Дневния.
Ще се върнем с деца.
Много деца.
Тогава ще трябва да пируваме заедно с децата.
Вече не правим това.
Бяха мрачни времена. Срамно време.
Добре, трябва да отплаваме.
И така... Все още ли караш ролери?
Не, не. А ти? - О, да, всеки съботах-неделях.
Няма отърване. Нали, Корги? - Търкал близнаци за цял живот.
Хей, мога ли да пусна нещо от теб? - Да.
Мислех си за това, когато стигнем до лошия!
Какво ще кажете, ако имах, например, страхотната крилата фраза, като...
„Изяж този чук, бум!“
Или като?
„Яж бордюра, б...ам!“
Какво мислиш? Знаеш ли, оттренирвам го...
Не, те всичките са много добри. Моята е... „Това свършва тук и сега.“
О, това е толкова добро.
Отне ми много време мъдрене. Трябва ти практика.
Това ще е първият ми лош човек. - Никога не се забравя първия.
Да.
Значи имаш приятелка? - О, не, не.
Доста съм зает. Нямам време. С цялата работа и всичко.
Гот. Нека проверя това място!
Еха, толкова е яко. - Кой е як?
Сградите са яки.
Какво става там?
Какво? - Аз мисля...
усещане за чувства ли? - Чувства, какво? С Джейн?
Не. Шегаджийка. Бегай от тука.
Последният път, когато имах чувства, беше много отдавна. Отдавна ги няма.
Излетяха в небесата.
Друже, отпусни се. От един отбор сме.
Знам точно в кой отбор сме, ясно? - В отборът на Джейн.
Помислете за Тор, който винаги намира начин.
Когато Хела счупи чука му, той отиде и си направи брадва от умираща звезда.
И със същата брадва той клъцна главата на Танос.
Стига бе...
Каква интересна история!
О, с всички тези истории за отрязани глави...
искам да опитам!
Какво е това?
Това е Харпи. Здравей, Харпи!
Как сте?
Знаете ли какво обича Харпи?
Да ѝ откъсна главата.
Какво? Харесваше ви отрязаните глави преди секунда.
Добре, добре, добре. Харпи я няма.
Хайде, шшшшт.
Хей ти...
Познавах едно момиченце, точно като теб.
Беше смела, беше умна...
смешна,
и обичаше да рисува.
Нека ви задам един въпрос...
относно боговете?
Те са предназначени да ви защитават, нали?
Е... къде са те?
Тор е на път. - Да!
Да...
На това разчитам.
Затова сте тук.
Това е самопокана, така че ще трябва да пазим нисък вид и да се слеем.
За щастие, дегизировките са моя специалитет.
Философ! - На ви дъга.
Какви са тези? - Действителни маскировки.
Това са мантиѝ на боговете на емоциите.
Всеки цвят означава различна емоция.
Коя емоция, кой бог е? - Ами, не питай.
Добре дошли в Златния храм, деца!
Това е мястото, където се мотаят най-могъщите богове във Въселената.
Това е богът на магията.
Богът на сънищата. Богът на дърводелството.
Я, вижте този!
А, да. Това е Лебо, богът на кюфтенцата.
Хей, Лебо. - Пашкул!
Погледнете горе, момчета!
Богът Кронос, Канар или Кънар. - Здрасти, камънак!
Зевс! Зевс! Зевс! Зевс! Зевс! Зевс! Зевс! Зевс! Зевс! Зевс!
Аз съм, Зевс!
Добре заварили!
За мен е чест. Пичът, мит, легенда.
О, не знам дали го знаете, но завещах голяма част от всичко на този пич.
Той има лъчи-гръмотевици. Огромен източник на вдъхновение.
Това е много яко.
Трябва да почнеш с това, когато го молиш за армия.
Добре, как да стигнем горе? Какво ще кажеш за крилати фрази?
Можем също да го прекъснем по средата на представянето му.
Лъч.
- Да!
Зевс!
Тишина!
Тихо бе...
С това отварям...
този свещен съвет на боговете.
Където имаме много, много сериозни проблеми...
и трябва да се говори за тях.
Като например... Къде ще правим тазгодишната оргия и гей парад?
Този пич нормален ли е? - Честно казано, егати пустиняка.
Сигурен съм, че е звезда на бардака? - Шшшшт!
А сега ще обявим... - Съжалявам.
... победителя сред най-много човешки души, пожертвани в името на бог.
Да, добре. Може би не е толкова велик. - О, не, не е добре.
Не мисля, че ще стане по-добре от това...
и понеже божията армия не може да помогне, то Лъчът е надеждата ни.
Съдии!
Джейн, ти върви надясно. Тор, тръгни наляво.
Ние ще се промушем, крадем Лъчо и изчезваме.
Добре, да отидем да го вземем. - Не, не, НЕ, НЕ, НЕ.
Без кради и бегай. Зевс ще ни продупчи задниците.
Когато му дойде времето, ще говоря с него.
Времето е точно сега.
Времето не е точно сега. - Кой говори? Кой говори бе?
Този пич! - Корг, млъкни.
Имате ли какво да кажете на съвета?
Съжалявам.
Почвам да разбивам глави след 60 секунди, така че говори бързо.
Буквално, глави ще се търкалят.
Кои сте вие ​​двете? - Здравейте!
Позволете ми да бъда първият, който ще каже, че е чест...
Не, не ви чувам. Защо не излезете на Гумното?
Тепиха, там долу?
Да. Виждате ли търкалото, което много прилича на тепих?
Схванах.
Опа, съжалявам.
Късмет, брато!
Могъщи Зевс... Еха...
Богове на Въселената...
Дойдох тук да помоля за помощ, за да събера армия.
Броди маниак, наречен Бог Касапин, който се стреми да ни тури в ковчег.
Разрухата е навсякъде. Цели планети, царства са останали незащитени.
На пътя му цари единствено хаос. Но аз знам къде е той.
С ваша помощ можем да го смажем, преди да е убил някого друг.
Този касапин... уби няколко богове от нисък клас.
Ако това е всичко, красиво момче, върнете се на мястото си и замълчете.
Ами, съжалявам. Не чухте ли нищо от това, което току-що казах?
Той убива богове на поразия.
Повтарям един път, а сега замълчете.
Ще мълчите, защото сте толкова близо до това да не ви поканим на гей парада.
Зевс! Трябва да направим нещо. - Не можете да дойдете на оргията!
Трябва да ни изслушате.
Шака-лака!
Ваше Височество. Когато сте готова, просто ми кажете.
Тръгваме по мой сигнал. - Какъв е сигналът?
Отиваме.
Да видим кой сте. Свалете маскировката си.
И внезапно издухване!
Духна твърде много, по дяволите!
Трябва ли да му помогнем?
Ако искаш покрий с уста! Грозденце? Онази мяза на срамежливка.
А какво да кажем за другите?
Да им издухам ли маскировката? - О, не, не го прави. Разбрахме те.
Демаскирах се. - Моята е Пунта Мара.
Асгардци... мисля, че ви видях за последно, когато Один умря.
Вие сте... Тор.
Богът на гръмотевиците.
Няма ли гръм? Поне звук от светкавица?
Право в де слънце не огрява, татко! - Зевс, това е по-голямо от нас.
Той е отвлякъл асгардски деца.
Кои мислите, че сме ние? Божията милиция ли?
Всеки бог бди над своя народ.
Нито повече, нито по-малко.
АсгардскиЯТ проблем...
си е асгардски проблем.
Какъв резил.
Моят героѝ, Зевс...
се страхува.
Няколко неща...
Първо: Да, страх ме е.
Гор има Мормечът.
Което означава, че може да ни убие.
Не е добре.
Второ: Зная, че се опитвате да направите правилното нещо.
Разбирам.
Но всичко, което правите, е да всявате паника.
Паниката не е на добре.
Тук сме в безопасност.
Вие приятелю... тук сте в безопасност.
Така че успокойте се, става ли?
Пийнете винце. По-мляскайте грозденце.
Всички оставате тук... във Всемогъщия град.
Трето: Никога не отговаряйте на Зевс.
Ако го направите, ще ви върна дрехите.
Сега ви обличам дрехите обратно.
Плъзгане, щрак - пляк. Това е Златният храм на боговете.
Не сме на груб и гол Туистър.
Ако няма да ни помогнете, то поне ни позволете да използваме оръжието ви.
Нуждаем се от вашата мълния. - Моята мълния се казва Гръм.
Така че мисля, за да използвате нечие тайно оръжие като това...,
поне трябва да знаете правилното му име, когато го искате.
Мога ли да взема назаем Гръм?
Гръм!
Не.
Не се безпокойте.
Богът Касапин...
няма да стигне до Вечността.
Вечност?
Какво има предвид той, „да достигне Вечността?“
О, по дяволите!
Вечността...
това е много могъщо същество в центъра на Вселената.
То ще изпълни желанието на първия човек, който го докосне.
Като кладенецът на желанията?
Какво мислиш, че би пожелал човек, наречен Бог Касапин?
Ако открие Олтара, това означава, че може да ни унищожи на мига.
Зевс, трябва да действаме веднага. - Няма да успее.
Той няма ключа.
Това ли е целта на боговете?
Да се ​​крият в златен дворец като страхливци?
Падението е пълно.
Знаете ли какво? Ние сами ще го спрем.
Страхувам се, че не мога да го позволя.
Това е тайно свърталище, познато само на боговете.
Знаете къде сме, а Богът Касапин може да ви използва,
за да ни намери.
Това не е хубаво.
Така че сега...
трябва да останете.
Пазачи!
Хей!
Можем ли да изпълним моя план вече? - Да, бързо до задника ми!
По дяволите, да!
Ей, не каза: „Отивай.“
Идааа, хора.
Тор, хвани!
Корг!
Валк, наведи се!
Корг!
Тор.
О, не.
Не... Корг!
Тор!
Разрушавам се...
Зевс!
Вие сте следващият, Один-син!
Туй е звукът на викингите.
Не.
Корги!
Тор, тук съм.
Страхотно! Къде си? За да знам къде да ровя.
Ето ме. - Корги!
Бях на път да умра. - Да. Ти си жив!
Оказва се, че единствената жива част от Корги са устенцата му.
Корги, слушай, трябва да отсвириш козите.
Ще направя всичко възможно.
Господи, трябваш ми жив. - Нещо против? Готов ли си за езда?
На шест часа!
На осем часа, Валк!
07:48!
Можеш да го направиш, камъначе. Просто суркай. Не е това. Не е и това.
Не.
Хайде, Корг. Плъзни тези устни.
Сурнах!
И тогава коритото с козите влезе, спаси ни и отплавахме през прозореца.
Край. Още едно класическо приключение на Тор.
Не мога да повярвам, че си убил Зевс!
Е, знаете какво казват: Никога не срещай своя героѝ.
Важното е, че ние сме на път към вас точно сега.
Как сте, дечурлига? Добре ли сте? - Добре сме. Малко уплашени.
Хей, слушайте. Знам какво е страх.
И ще ви кажа, че когато бях на вашата възраст,
не мислех, че мога да бъда толкова смел като вас.
Наистина ли?
Всъщност може да сте най-смелите асгардци, които някога съм срещал.
Всички вас.
Така че имам нужда да продължите да бъдете смели, става ли?
И се грижете един за друг. Вече сте екип. Отборни деца в клетка.
Можете ли да го направите?
Да. Мисля, че можем да го направим.
Знам, че можете.
Добре?
Тор? - Да?
Радвам се, че срещнах своя героѝ. - Еха. Благодарско приятел.
Как са децата?
Както можете да си представите, уплашени за деца,
но аз им казах, че всичко върви по план.
Тоест си ги излъгал. - Имаш план ли?
Да, има план. - Чушки.
Има план. - Не, няма план.
Не успяхме да съберем божествена армия.
Корг е мъртъв. - Не е мъртъв.
Не съм мъртъв бе. - Той е само глава.
А ти беше подобаващо унижен.
Не, разголиха ме правилно, за което съм добре.
Джейн? - Бях добре със задника.
Корг? - Хареса ми.
Не мож влезем в Царството на сенките по-слаби, отколкото бяхме преди. Ние...
ще умрем. - Никой няма да умира.
Ние... - Добре.
Всичко е наред. Справихме се страхотно там.
Убихме Зевс. - Ти уби Зевс.
Добре, сега може да е пагубно за цялата Вселена и т.н,
и със сигурност...
цялото божествено царство вероятно ще ни преследва до края на дните ни.
Но виж, ти открадна това красиво оръжие.
Добре, това тук е армията. Той е елегантен, тънък, мощен и красив.
Но е доста ръбест. За теб е Валкирия.
Искам да кажа, че не е това, което ме интересува. Имам си жребец ей там.
Мога ли да я взема назаем за секунда?
Хей, ето те, стари приятелю. Това беше страхотен взлом там отзад.
Виж, това и онова. Добре ли си?
Да? Искам да кажа, че не се чувствам странно с оръжието си, но хайде...
Мьолнир е в миналото. Сега сме ти и аз, приятелю.
Знаеш ли какво?
Мисля, че настъпи момента за първата ти бира. К'во ще речеш?
Вкуснотийка?
Съжалявам, че се караме напоследък.
Хей. - О, хей...
Това е страхотна гледка, а?
Да, красиво е.
Както казах, бях много, много впечатлен от това, което направи там.
Ти и Мьолнир.
Да.
В космоса има делфини. - Какво?
Това. Трябва да видиш някои космически делфини.
Красиви са.
Боже. - Те са толкова красиви, толкова редки,
и са много лоялни същества. Създадени са за цял живот...
в опаковка от по 6 броя.
♫ О, братко Калдъръм, изглеждаш толкова ослепителен♫
♫ Искам да вляза в твоята скала ♫
♫ Когато се съберем и да те шляпна по гъза ♫
♫ Ще направим няколко бебета ♫
Това е песента, която баща ми пееше на другия ми баща, когато се ухажваха.
Когато двама Кроноси искат да правят бебе, те отиват в планината при Тмол.
Слизат до малък басейн с лава.
Държат се за ръце над горещата лава.
И след месец, те разтварят ръцете си...
и най-накрая създават красиво ново момче Кронче.
О, очарователно е. И топло.
Имала ли си някога специален човек?
О, имала съм... много специални хора.
Но не знам. Не знам дали го искам отново.
Дали защото си изгубила гаджето си в битка и никога не си си простила?
А сега просто се опитваш да намериш отговорите на дъното на бутилката.
И някакви безсмислени забежки, които само заглушават болката.
Вместо да ти донесе истинско щастие или удовлетворение.
Да, нещо такова.
Красиви са.
Красиво нещо.
Джейн. - Какво?
Искам да се чувствам скапано за теб.
Какво?
За мен...
Аз...
Искам да се чувствам скапано за нещо.
Мисля, че това си ти.
Наистина не се привързвам. - Не ме разбираш.
Ами, един мой приятел ми каза, че е по-добре да се чувствам скапано
и влюбен, отколкото никога да не изпитвам любов,
без чувства и празен. И мисля, че е бил прав.
Така се чувствам от доста време.
Отблъсквах хората, държах ги на разстояние,
заради страха да не ги изгубя.
Но не искам да го правя повече.
Не, не, не.
Затвори сърцето си, за да запечаташ болката.
Това и направих. Да, затворих сърцето си и медитирах.
Медитирала ли си? - Не, толкова е скучно.
Всъщност ме накара да се чувствам скапано още повече.
Но ми писна да се предавам на съдбата
и се опитвам да разбера какво иска Вселената от мен.
Искам да живея за момента. Искам да живея, сякаш няма утре.
Да се пусна по течението. Искам... Искам да бъда с теб, Джейн.
Какво ще кажеш?
Имам рак.
Извинявай, какво?
Умирам.
Чакай, какво става? - Боже!
Аз... - Не, не, не, не.
Джейн, Джейн, Джейн.
Чакай, Джейн. - Не чу ли какво казах?
Нямах предвид това.
Не се майтапя.
Аз...
Имам рак.
Искам да строша нещо.
Джейн, толкова съжалявам. - Не съжалявай.
Кога разбра?
Ами...
Преди около шест месеца. Аз... просто се чувствах уморена.
И тогава ми казаха, че съм в четвърти етап.
Превзе страховете ми.
И тогава чух Мьолнир да ме призовава и така...
Мислех си, може би, ако науката не помогне, тогава може би...
викингската космическа магия - ще.
И затова отиде в Нови Асгард.
Да, мислех, че чукът...
знае какво би било добре за мен...
или може би - не.
Джейн, никой от нас не знае колко време му остава.
Не знаем какво ни очаква утре.
И Мьолнир, Мьолнир те е избрал...
Той те е избрал, защото си достойна.
Това е магията.
Когато те срещнах за първи път, бях недостоен.
Не можех да си вдигна чука.
Ти ми каза, че няма по-голяма цел от това да помагаш на нуждаещите се.
Ти ме направи достоен.
Така че, каквото искаш да направиш, можем да го направим заедно.
Виж, какво искаш да направиш?
Да върна тези деца на семействата им.
Искам да завърша тази мисия.
Говориш като истински Тор.
Как се чувстваш в момента? - Толкова уплашена.
Ти как се чувстваш? - Скапано.
Колко скапано? - Наистина много.
Чудя се за какво си говорят тези двамата там.
Да. Не мисля, че говорят.
Мислиш ли, че двамата някога ще се хванат за ръце над горещата лава
и ще правят бебе - Тор?
Малко вероятно, за съжаление.
О, това е много лошо.
Мисля, че Тор би бил страхотен баща.
Хей... Тук сме.
Това е мястото, където цветът умира.
Те не са тук.
Къде са?
По дяволите, какво е това мястото?
Бифрьост е ключът.
Това е капан!
Можеш ли да ми обясниш, защо изхвърли Буреносец през покрива?
Има нужда от него, за да отвори портата към Вечността.
Трябва да спрем да се срещаме така. - Призови брадвата.
Ще призова, кога призовеш зъболекар. - Призови брадвата.
Кажи ми къде са децата или ще те убия...
Призови брадвата.
Колко си безбожен.
Ти нищо не знаеш, за това да бъдеш бог.
Отиде при боговете за помощ, но те не направиха нищо.
Ние си приличаме в този смисъл.
Той не прилича на теб. - Какво каза?
Казах, той не прилича на теб.
Това е вярно. Не съм лицемер.
Аз наистина създавам мир.
Ти убиваш невинни богове.
Невинни?
Валкирия ли си? - Да.
Еха, колко вълнуващо.
О, Боже мой. Те поквариха и теб.
Вашето сестринство беше поведено на клане.
Моли ли се на боговете,
когато жените, които обичаше, умираха на бойното поле?
Моли ли ги за помощ,
тъй като твоето семейство е било избито?
Добре.
Тази...
Ти си интересна.
Различна си.
Да.
О...
Ти умираш!
Съжалявам.
На един и същ тезгях лежим.
Точно както мечът ми даде сила.
Чукът даде сила на теб.
Но това с нищо не променя съдбата ти.
Боговете ще те използват,
но те няма да ти помогнат.
Няма...
вечна награда...
за нас.
Тя скоро ще си отиде.
И знаеш ли кой няма да ѝ помогне?
Давам ти едно предположение.
Познавам болката ти.
Любовта е болка.
Преди имах дъщеря.
Вярвах във висшата сила, надявайки се тя да я спаси.
Но тя...
умря.
Сега разбирам...
Дъщеря ми е късметлийка.
Тя не трябваше да расте в свят...
пълен със страдание и болка,
управляван от нечестиви богове.
Избери любовта.
Призови брадвата.
Призови брадвата си.
Добре ли си? - Да.
Хей, искам да убия този човек.
И аз, но трябва да го хванем жив.
Той е единствената ни връзка с намирането на децата.
О, благодаря ви, г-н Козел.
Валк!
Трябва да я измъкнем от тук.
Държа те.
Козите са тук. Хайде да вървим! - Буреносецо, заведи ни у дома.
Вижте, има други, по-агресивни форми на лечение, които можем да опитаме,
но нещо влияе на способността на тялото й да се бори с рака.
Съжалявам, Тор.
О, ето те.
Какво става там?
Някой малоумник е отворил автомата за храна като консерва. Какво мислиш?
Не се притеснявай, обслужих се и ти взех всякакви екстри.
Как е Валк? - О, много я боли, но е стабилна.
Добре.
Сега просто трябва да откача това...
от моята... - Не, не, не. Това трябва да остане там.
Там са всички магически отвари, които си вършат работата, така че...
просто ще отскоча да взема децата. Да убия лошия и веднага се връщам.
Без мен ли тръгваш?
Ами, да.
Какво се случи с това, да правим всичко заедно?
Той ще използва децата да те разсейва. Имаш нужда от мен.
Имам нужда от теб, Джейн. Трябваш ми жива.
Би било чудесно да си рамо до рамо с мен, но този чук те убива.
Всеки път, когато го използваш, източва цялата ти жизнена сила,
оставяйки тялото ти неспособно да се бори с рака.
Какво се случи с да живееш сякаш няма утре?
Защото, може да нямаш утре.
Защо да не видя още приключения? - Джейн, може да има шанс да оживееш.
Говориш като истински Тор, който няма рак.
Знам, изглеждам като готин звездо-учител от Ню Мексико.
Просто живея мечтата си. Но погледни ме.
Искам да продължа да се бия. Аз съм Могъщият Тор.
И искаш да не го правя? Какъв е смисълът от повече време за това?
Защото те обичам.
Винаги съм те обичал.
И това е шанс за нас.
Ако вземеш този проклет чук отново, тогава този шанс ще изчезне.
Това е твой избор, Джейн. Но аз бих съжалявал всеки ден.
Моля те да останеш тук, за да можем да се опитаме да разберем това заедно.
По-добре се върни при мен.
Ще се върна, веднага щом мога.
Счупи му крака. - Ще му счупя и 3-'-те крака.
Помни, че портата към Вечността е буквално в центъра на Вселената.
Вселената. - Трябва да преминеш кометата.
Да, да, знам. Преминали сме през това. Няма да се изгубя.
Как се чувстваш с новата прободна рана?
Мисля, че изгубих бъбрека си. - Изчезна ли? Напълно?
Иска ми се да се присъединя към теб, но вероятно ще умра по пътя за децата.
Така че, оправяй сам. Трябва да унищожиш този меч.
Това е неговият източник на сила. Няма да оцелее дълго без него.
Хей, не умирай.
По дяволите, няма.
Вечността.
Най-накрая.
Здравейте деца!
Знаех си, че ще дойдеш.
Вървете, деца.
Всички добре ли са?
Добре, съберете се. Съберете се. Радвам се да ви видя от плът и кръв.
Хайде.
Добре, слушайте! Ето плана.
Ще се промъкнем към Буреносецът.
Бъдете внимателни да не се блъснете в онези големи чудовищни сенки.
Те са зад мен, нали?
Някой тук има ли боен опит?
Най-добре се учи в движение.
Но ние не сме силни като теб. Ние сме просто деца.
Хей, не забравяйте, че вие сте асгардски деца.
Не съм.
Аз съм Лекосинтез. - А аз съм Лигатианско дете.
Добре. Добре. Но само за днес сте асгардци.
Сега си вземете оръжията. - Какво?
Отидете и намерете нещо, което може да използвате за оръжие.
И го върнете тук! Бързо, бързо.
Наближават, побързайте!
Днес е денят, в който ще останете в историята.
Днес е денят, за който ще говорят поколения наред.
Днес ние сме космически викинги!
Вдигнете оръжие!
Тези, който държат тези оръжия
и вярват, че прибирането вкъщи е истинска мечта от сърце,
следователно, достойни да притежават,
само за ограничен период от време - „Силата... на... Тор!“
Генерал, Аксел...
Води армията си към тази брадва - Пътеводна светлина.
Беж към вкъщи...
За Асгард.
Джейн...
Унищожим ли меча, той ще умре.
Портата е почти отворена. Трябва да спреш Буреносец!
Всичко е наред. Върви.
Братко, спри това!
Стегни се. Виж какво правиш?
Ще те измъкна от там.
Хайде!
Пусни моя брат!
Загуби, госпожице Тор.
Първо: Името ми е Могъщият Тор.
Второ: Ако не можеш да кажеш Могъщ Тор,
ще приема и д-р Джейн Фостър!
И трето: Яж... ми... чука!
Буреносецо!
Знаех, че можеш да го направиш.
Аксел, заведи ги у дома.
Джейн?
Добре съм.
Трябва да го спреш!
Гор, спри!
Какъв баща бих бил, ако спра.
Познавам болката ти, но това не е начинът.
Не търсиш смърт или отмъщение.
Какво търся?
Ти търсиш любов.
Любов?
Защо да търся любов?
Защото това е всичко, което всеки от нас желае.
Как смееш да ми обръщаш гръб?
Ти спечели, Гор.
Защо да прекарвам последния си миг с теб, когато мога да бъда с нея?
Избирам любовта. Ти също можеш. Можеш да я върнеш.
Пожелай си нещо!
Умирам.
Тя си няма никого.
Ще е сама.
Тя няма да е сама.
Слънчице мое.
Липсваше ми, ТОЛКОВА МНОГО.
И ти ми липсваше.
Толкова съжалявам. - Всичко е наред.
Веднага щом взех този чук...
сякаш... имах допълнителен живот.
Просто е...
Магическо.
Не е много лошо за човек.
Не е лошо за бог.
Мисля, че разбрах крилатата си фраза.
Наистина ли? Каква е? - Ела по-близо.
Невероятна е.
Най-добрата за...сега. - Благодаря ти.
Дръж сърцето си отворено.
Обичам те.
И аз те обичам.
Защити я.
Пази моята любов.
Нека ви разкажа легендата за космическия викинг.
Известен още като:
„Могъщият Тор.“
Още по-известен като:
„Д-р Джейн Фостър.“
Нейната саможертва спаси Вселената и ни научи какво значи да си достоен.
Тя помогна на децата на боговете...
ѝ, която саможертва освети пътя им обратно към дома,
до тяхното малко рибарско селце, превърнато в туристическа дестинация.
Мамо!
Виж се!
Добре ли си? - Добре съм. Добре съм.
Сигурен ли си? - Добре съм.
Децата бяха в безопасност да бъдат отново деца.
Разгърнете се.
Особено след като тяхната царица ги застави да ходят на уроци по кютек.
Вижте всички тези космически викинги. - И най-важната част,
бойният вик... Ураааа...
Дори синът на Хеймдал, Аксел Хеймдалсон,
който сега можеше да прави магията с очи на баща си,
напълно се отрака като бойна нинджа. Бъдещето на Асгард беше осигурено.
Говорейки за бъдеще, лавата нещо ме жегна.
Сега, когато тялото ми порасна наново...
срещнах един пич на име Дуейн.
Ще попитате... - Какво стана с Тор?
Той тръгна на ново пътешествие.
Защото бе намерил за какво да живее.
Нещо, което да обича.
Един малък човек, който го превърна от тъжна коза...
в дръглив татко козел.
Закуската е сервирана, приятен апетит.
Ехо, ето на!
Хей, закуската!
Извини ме.
„Ко е туй?“ - Туй е палачинки от Земята.
Не мисля, че харесвам палУчинки.
Обичаш ги. - Не, не ги.
Да, ги. - Никога не съм яла такова нящо.
Няма да те ухапе. Трябва да тръгваме. Ще закъснеем.
Къде са ти ботушите? - Нося ги.
Не ги носиш.
Да, нося ги. - Не, не ги.
Да, ги. - Не, не ги.
Върви, по дяволите, Демоне!
Беще чисто нов. Сега вече има Черна дупка. Благодаря ти много.
Знаеш ли какво? Носи каквото искаш.
Не идвай да ми плачеш, когато те заболят краката. Съчувствие ЙОК.
Уф, добре. Ще нося ботушите.
Благодаря ти.
Сега си спомни, какво ми е казвала майка ми. „Слушай по-големите.“
И ако видиш някой да е уплашен или да го подиграват,
скъсай ги от шамари, нали? - Добре.
Най-вече се забавлявай.
Разбрах.
Къде е Мьолнир? Къде го сложих? - Там, спинка си в легълцето.
В легълцето?
О, еха!
Това не излиза.
Какво направи?
Преди изглеждаше като пребит.
Аха!
Да, има нещо такова. Обичам го. Много е креативен.
Добре...
Сега, виждаш ли извънземните там долу? Раираните?
Изглеждат симпатяги. - Да, симпатяги са.
Затова трябва да се грижим за тях. - Схванах го. Защита на симпатягите!
Обичам те зверче. - Обичам те, чичо Демоне.
Те винаги ще бъдат до нас.
Космическият търкалджия...
и дъщеря му, която се роди от Вечността.
И има силата на божество.
Двама воини,
които се бъхтят и бият за тези, които не могат да се защитят.
Те са пътували до много места и са им давали много имена.
Но за тези, които ги познават...
са известни като: „Любов и Лъч.“
Някога се смяташе, че да си бог означава нещо.
Хората шепнеха името ти...
преди да споделят най-дълбоките си надежди и мечти.
Ще молят за милост,
без изобщо да разберат дали наистина ги слушаш.
Сега...
Знаеш ли, те гледат към небето
и не ни искат гръмотевиците.
Не ни молят за дъжд.
Те просто искат да видят един от техните така наречени супергероЍ.
Направо се гъбаркат с нас.
Пак ще се страхуват,
когато Тор Одинсон падне от небето.
Разбираш ли ме, Пѣркулесе?
Разбираш ли, сине мой? - Да, татко.