Darryl, Darryl, tilbake igjen.
Jeg hører du ikke vil delta i lagsport i gymtimen.
- Jeg er en ensom ulv. - Darryl, du må lære lagferdigheter.
Hva med Nepeball-laget mitt?
Hva om jeg blir med på e-sportlaget i stedet?
Vi har ikke det. Dessuten er det ikke lagarbeid i videospill.
Har du hørt om samarbeidsspill?
De handler om lagarbeid. Det ligger i navnet.
Jeg skal samle et e-sportslag og spille hvilket spill du vil.
Hvis jeg vinner uten omstart, på første forsøk,
gjør du e-sport til en offisiell skolesport.
Greit, men hvis du taper, blir du med på Nepe-laget.
Avtale.
Så jeg trenger noen folk på laget mitt.
Vær så snill, spør meg.
- Hvem skal jeg spørre? Vil du spille? - Ja! Jeg er beæret over at du spurte.
Å kunne støtte deg i en tøff tid er en søsters drøm.
Ja vel. Jeg trenger en bonde... Jeg mener spiller.
Hva med deg? Vil du være med på Darryl-laget?
Få tilgang til din indre kriger, Libby.
- Greit, jeg er med. - Hei, jeg ble ikke spurt.
Som jeg antar var en glipp, men ja, jeg blir med på laget.
O'Connor vil ikke like å ha et spøkelse på laget,
mest fordi han ikke vet at spøkelser finnes.
- Jeg vil spille! - Å, Scratch.
Hva om vi blir vårt eget minilag i et lag?
Du kan besette halve kroppen min, og da kan vi begge spille.
Jeg liker det! Jeg tar din venstre halvdel
siden du er så ukoordinert på den siden.
Det er jeg ikke! Ser du? Det går bra. Du får det til en dag.
Den er for stor.
Beklager, jeg kan ikke kjøre denne. Bein.
- Jeg bare mykner opp. - Greit, hva spiller vi?
- Fizz Wizz's Emporium? - Favorittspillet mitt som barn.
Heldigvis for deg ble det sendt til Playbox 6.
Aldri hørt om det. Spiller ingen rolle, jeg har spillsansen.
Jeg liker den. Hvor skal du?
Hvis vi kan velge å være fargerike, skal vi være fargerike!
Skal vi være påfugl pakket inn i en regnbue,
la meg få noe.
Et øyeblikk. Jeg har den nesten. Der.
La oss gjøre dette.
Velkommen til Fizz Wizz-fabrikken. Du har vunnet brusforsyning livet ut.
- Kult. - Du blir fanget her for alltid.
Det er alltid en hake.
Med mindre du kan gjenskape min superhemmelige brusoppskrift!
All brusen jeg vil ha uten risiko for hull eller helseproblemer?
- Må vi dra? - Det er sånn jeg vinner.
Jeg må prøve smakskombinasjoner til jeg får den rette.
Scratch! Vi prøver å gå denne veien.
- Kan du slutte å mose knappene? - Jeg skal åpne en kul kombinasjon.
Du vil takke meg sen... Nei.
- Seriøst? Du brant opp et liv. - Som jeg sa, det var henne.
- Det var åpenbart ham. - Derfor driver jeg ikke med lag.
Da er vi to, bror.
La oss prøve vanilje, jordbær, barnslig lek.
Nei, ikke det.
Hvis du liker hatten så godt, ta den.
Den kler deg virkelig.
Ikke snakk med NPC-ene, de hjelper ikke eller har liv.
Hun sa hatten min var poptakulær. Det er frekt å ikke snakke.
Har du prøvd jordbær? Darryl, hører du meg?
Jeg sa jordbær. Prøv jordbær!
Lagkamerater.
Kanel, karamell, litt natriumbenzoat og boom.
Det eneste laget jeg trenger er meg, meg selv og Darryl.
Dette er et plattformnivå og... Libby. Virkelig?
Vil en flaskeåpner oppfylle alle dine håp og drømmer?
Jeg gjør det gjerne, nye venn.
Scratch, vent, vi kan knapt bevege oss rett.
Vi lærer underveis.
- Hva var det? Jeg elsket det! - Jeg kaller det "Scratch-angrep".
Slutt å kaste bort liv!
Du har rett, Scratch-angrep er nok for kraftig.
Hvorfor bruke Scratch-angrep? Vi trengte kun et kort hopp!
Hvorfor hopper du når du har tilgang til Scratch-angrep?
Fordi Scratch-angrepet sendte oss i døden!
Stopp! Ny plan, jeg er spiller én. Kameraet følger meg.
Jeg tar nivået, og dere kan sitte bak i en brusboble.
Jeg vil spille, ikke være en fyr i en boble.
Vi er et lag, ikke sant?
Noen ganger betyr lagarbeid å la én person gjøre alt.
En, to, tre, gå!
Den siste er treg.
Hopp tidligere enn du tror.
- Darryl, er det vår tur? - Nei.
Jeg klarte det!
Kom igjen, dødvekt. Jeg mener lag.
Var det alt? Jeg knuste dette spillet. Kom igjen, folkens.
Dere kom dere forbi hindrene mine. Dere kommer dere aldri forbi meg.
Den siste bossen høres nesten ut som...
- La oss se om du har lært leksa di. - Kom igjen, O'Connor.
Kanskje vi burde snakke om det i stedet.
Hvis jeg finner motivasjonen hans
og kanskje personlighetstypen hans?
Det er ikke sånn videospill fungerer!
Bare stå der borte. Jeg har bare ett liv igjen.
Jeg elsker den bakgrunnshistorien.
Så rik, så kompleks, og du kan selvsagt få denne boblepistolen.
Darryl lar meg ikke bruke den.
- Hopp, hopp og... - Scratch-angrep!
- Darryl, se! Endelig fikk vi det til! - Lett som en plett.
Ikke distraher meg!
Ditt siste liv er virkelig lavt. Våger du å slå meg igjen alene?
Jeg overlever ikke et nytt slag. Jeg trenger laget mitt!
Jeg trodde du ville at vi skulle holde oss unna.
Jeg husker du sa at vi alle var dødvekt,
som forresten er støtende for meg på flere punkter.
- Det tenkte jeg ikke på. - De fleste gjør ikke det.
Jeg vet hva jeg sa, men jeg kan ikke gjøre dette alene.
Hva skal vi gjøre?
Her borte! Prøv å ta meg.
- Scratch-angrep! - Kysten er klar.
Kom igjen!
- Angrip! - Scratch-angrep! For nakken!
Dere kan ikke slå meg med disse ynkelige slagene og sparkene!
- Bare hold ut litt til. - Hva?
- Angrip samtidig som et lag! - Scratch-angrep! Scratch-angrep!
Nei! Fizz Wizz har gitt seg.
- Ja! - Vi klarte det. Vi vant!
- Det gjorde vi. - Ja, beklager.
Jeg skulle ikke prøvd å være en ensom ulv. Takk, lag.
Var dette en lur måte å lure meg
til å lære en verdifull lekse om lagarbeid?
Det var det. Enda en livsleksjon, O'Connie. Bra jobbet.
Jeg er ikke glad for at du får seieren.
Den virkelige seieren er at jeg ikke må spille en grønnsaksbasert sport.
- Hva gjør du? - Jeg danser. Jeg feirer.
Du har ingen kroppskontroll.
- Jeg sjekker bevegelsene. - Skammelig, og ikke av rikdom.
Spøkelset og Molly McGee
Tekst: Henriette Styrvold