‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Hai, cuțu, hai!
‎Îți plac...
‎Călătoriile rapide ‎Într-un oraș al câinilor?
‎Îți place...
‎Să ai prieteni săritori ‎Care-ți întind lăbuța în ajutor?
‎Îți plac...
‎Mașinile, dirijabilele, bărcile, ‎Bicicletele și tricicletele
‎Să fii grozav?
‎Bun venit în Dogia!
‎Hai, cuțu, hai!
‎- Hei, hai... ‎-Hai, cuțu, hai!
‎Vrem să ne oprim?
‎Nicidecum!
‎- Deci, hai... ‎- Hai, cuțu, hai!
‎Hai, cuțu, hai!
‎„Frank, Ciobănilă și Calmi”
‎Aoleu, Tag!
‎Rampa asta nu e pentru tine. ‎E pentru marea cascadorie a lui Calmi.
‎Știu, bunule. ‎E câinele meu cascador preferat.
‎Vreau doar s-o testez.
‎Am testat-o. Merge super!
‎Abia aștept să văd cascadoria diseară,
‎de aceea sunt prima aici.
‎De fapt, ești a doua.
‎Ciobănilă?
‎Chiar el! Am boabe de toate felurile!
‎Fasole coaptă, fasole pinto, ‎prăjită de două ori, năut!
‎Am pregătit și crenvurști ‎pentru toate boabele.
‎Iau câte unul din fiecare.
‎Nu se poate. Mă scuzați!
‎E un picnic pentru mine și Frank, ‎până începe spectacolul cascadoriilor.
‎E Aniversarea Prieteniei noastre.
‎Sărbătoriți ziua ‎în care ați devenit prieteni?
‎Da. Ne-am întâlnit la un picnic.
‎Eu am adus fasolea, ‎iar Frank a adus crenvurștii.
‎Mie mi-au plăcut crenvurștii, ‎iar lui Frank, fasolea.
‎Frank m-a plăcut pe mine și eu, pe el.
‎Restul se știe.
‎Super!
‎Încă un lucru super!
‎Salut, vere!
‎Salut, Calmi!
‎Vere? Calmi e vărul tău?
‎Dar locuiește în Hamkansas, ‎deci nu-l văd așa des.
‎Abia aștept ca prietenul meu cel mai bun, ‎Frank, să te cunoască.
‎L-am cunoscut deja.
‎Îmi dai un hamutograf, Calmi?
‎Frank? De unde-l știi pe Calmi?
‎Mâncam un castron de chili ‎la Restaurantul Marele Castron, iar el
‎mânca niște crenvurști.
‎Cât ai zice pește, ‎am început să mă distrez cu Calmi.
‎Super! Ce norocos ești!
‎Da, e grozav.
‎Părul țepos, ‎motocicleta, vorba lui captivantă...
‎Sunt Calmi, dar foarte pasionat.
‎Mă bucur că ești aici, Frank! ‎Am făcut un picnic pentru noi. Ia loc!
‎Regret, dar nu am timp. Îl ajut ‎pe Calmi cu cascadoria. Trebuie să plec.
‎Pornim, Calmi?
‎Pa, vere!
‎Pa, Frank!
‎Ciobănilă, tu... plângi?
‎Nu!
‎De fapt, da.
‎Pentru că Frank a uitat ‎de Aniversarea Prieteniei noastre,
‎iar acum e cel mai bun prieten ‎al lui Calmi, nu al meu!
‎Nu trebuie să-ți faci griji, Ciobănilă. ‎Ești cel mai bun prieten al lui Frank.
‎Ai dreptate.
‎Știu ce trebuie să fac.
‎- Să vorbești cu Frank? ‎- Nu.
‎Trebuie să fiu mai grozav, cum e Calmi,
‎ca Frank să vrea să stea cu mine iar.
‎Sau poți fi tu însuți.
‎Te rog, Tag! ‎Ajută-mă să fiu un câine cum e Calmi!
‎Bine. Dacă asta vrei, asta facem.
‎Bună idee! Începem cu o nouă freză.
‎Un pic mai țepoasă.
‎Să se vadă ochii.
‎Super!
‎Vai! Blana mea e super, ca a lui Calmi!
‎Jambonio, ce repede cresc cățeii tăi!
‎Mi-amintesc când Ronțăici ‎și Hămăilă erau atâtica.
‎De unde știi atâtea ‎despre familia lui Jambonio, Ciobănilă?
‎Jambonio e frizerul meu dintotdeauna, ‎vorbim des.
‎Iar când se pornește Jambonio, ‎nu se mai oprește!
‎Așa e, sunt vorbăreț.
‎Iar Ciobănilă știe să asculte.
‎Vezi, Ciobănilă? ‎Nu trebuie să fii ca și Calmi.
‎Ești grozav așa cum ești.
‎Tot ce-mi trebuie acum e un mers șmecher ‎și o vorbă a mea, ca și Calmi.
‎Ce? Ai un mers super.
‎Te rog!
‎Bine, dacă asta vrei...
‎Știu ce câine ar putea să te învețe.
‎Sunt Sam Viteză, ‎iar cursele nu trebuie doar câștigate.
‎Super! Ador vorba asta!
‎Mă trec fiorii.
‎Vrei să încerci?
‎Dar nu pot face asta.
‎Nu știu nici măcar să merg lent.
‎Nu trebuie. ‎Astea sunt vorba și mersul lui Sam Viteză.
‎Tu trebuie să le ai pe ale tale.
‎Uite-le pe ale mele!
‎Sunt Tag. Hai, cuțu, hai!
‎Super!
‎Acum, tu.
‎Sunt Ciobănilă ‎și-mi cer scuze pentru asta.
‎Poți încerca ceva cu mai multă încredere?
‎Haide, Ciobănilă! Poți!
‎Sunt Ciobănilă și nu păzesc nicio oaie.
‎- Da! ‎- Asta e!
‎Super!
‎Ești pe un drum bun.
‎Și mersi pentru lasagna, Ciobănilă. ‎A fost cea mai bună.
‎I-ai făcut o lasagna lui Sam?
‎Da. Ciobănilă îmi face câte o lasagna ‎de fiecare dată când câștig o cursă.
‎Vezi, Ciobănilă? Ești un ascultător bun ‎și un bucătar uimitor.
‎Ești super așa cum ești!
‎Dar aș fi și mai bun ‎de-aș avea o motocicletă ca și Calmi.
‎Așa aș lua viteză...
‎iar Frank mă va vedea și ar zice:
‎„Super! Are motocicletă! Pa, Calmi!”
‎Gata, Ciobănilă! Ai mai condus așa ceva?
‎Nu! Dar cât de greu poate fi?
‎Unde e volanul?
‎Mă descurc, Tag!
‎Super! Acum, hai pe șosea!
‎Chiar mă descurc, Tag!
‎Super, Ciobănilă! ‎Acum să încercăm fără roți ajutătoare.
‎Gata! Poți să-mi dai drumul!
‎Am făcut-o deja!
‎Fii calm, Ciobănilă!
‎Super! Acum chiar că mă descurc, Tag!
‎Frank o să adore asta!
‎Să mergem să-i arătăm!
‎Oprește motocicleta, să mă urc.
‎S-o opresc? Ce... Când învăț să fac asta?
‎Arată bine, Calmi.
‎Bannerul ăsta îmi pune în evidență ‎mandibula puternică.
‎L-ați văzut pe Ciobănilă?
‎Nu. De ce?
‎O să-l vedeți.
‎Sunt Ciobănilă și nu păzesc nicio oaie.
‎Salut, Frank! Vrei să mergem la plimbare?
‎Nu pot, fiindcă...
‎eu încă mai lucrez cu Calmi la cascadorie.
‎Bine...
‎Hai, Calmi!
‎Pa, vere!
‎Am o freză nouă, o vorbă șmecheră,
‎merg pe motocicletă,
‎iar Frank nici n-a observat.
‎Poate că n-a mers, ‎fiindcă tu încerci să fii Calmi,
‎când ar trebui să fii Ciobănilă.
‎Ai dreptate. Am încercat totul, ‎ca să fiu ca și Calmi!
‎Totul, mai puțin...
‎să fac o cascadorie.
‎Asta e! Trebuie să fac o cascadorie. ‎Bună idee, Tag!
‎Stai! N-a fost ideea mea!
‎Cana asta e fântâna din centrul orașului,
‎iar cărțile astea sunt rampele.
‎Motocicleta asta e o motocicletă.
‎Calmi va sări peste centrul orașului, așa.
‎Dar cascadoria mea va fi și mai bună.
‎Voi sări din acest dirijabil ‎în acest dirijabil.
‎Nu, Ciobănilă. E prea mult.
‎Nu trebuie s-o faci ‎să-l impresionezi pe Frank.
‎Ba da!
‎Frank e cel mai bun prieten al meu ‎și trebuie să fac totul.
‎Tu ce-ai face ‎dacă Lăbuș n-ar mai ieși cu tine?
‎Aș face totul!
‎Bine. Să fiu sigură că e gata de zbor.
‎Mă întreb unde e Ciobănilă.
‎Și ce se întâmplă cu dirijabilele alea?
‎Ciobănilă, ești gata de zbor. ‎Cum te simți?
‎Mă simt super.
‎Când Frank mă va vedea sărind ‎din dirijabil,
‎care e foarte sus, că veni vorba,
‎o să fie foarte impresionat!
‎O să uite totul despre Calmi ‎și va fi iar amicul meu cel mai bun.
‎Ești sigur că vrei să faci asta?
‎Foarte sigur. N-am niciun dubiu. ‎Sută la sută. Cel mai sigur.
‎Deoarece chiar nu trebuie.
‎Mulțumesc!
‎Fiindcă nu voiam să fac asta. ‎Mi-e tare frică, Tag!
‎Ce ușurare! Să revenim la sol!
‎Ai dreptate. ‎Nu trebuie să fiu cum e Calmi.
‎Sigur! Fiindcă ești Ciobănilă.
‎N-am avut nevoie de o freză nouă, ‎de o vorbă șmecheră sau de motocicletă.
‎Mai ales, nu am nevoie de cascadoria asta!
‎Sunt foarte de acord, ‎dă-te jos de pe chestia aia și hai!
‎Ai dreptate!
‎Ciobănilă!
‎Bine c-am instalat parașutele!
‎Ciobănilă! Puteai să te rănești. Ce faci?
‎Încercam să fiu iar ‎cel mai bun prieten al tău.
‎Poftim?
‎Erai cu Calmi toată ziua
‎și m-am speriat că nu mă mai placi.
‎Ai uitat și de Aniversarea noastră, Frank.
‎N-am uitat. ‎De-aia stăteam cu Calmi toată ziua.
‎Plănuiam o surpriză pentru tine.
‎Atenție, Calmi va efectua ‎cea mai mare cascadorie din cariera lui
‎în onoarea lui Ciobănilă.
‎Cel mai bun ascultător și bucătar,
‎cel mai bun prieten al oricărui câine.
‎Aniversare Fericită ‎a Prieteniei, Ciobănilă!
‎Vezi, Ciobănilă? ‎Ți-am zis că ești bun așa cum ești.
‎Super! Uimitor, Calmi!
‎Un banner al prieteniei?
‎Da, știu cât îți plac bannerele.
‎Am făcut ceva pentru tine.
‎Am gătit fasole cu crenvurști, fiindcă ‎îți plac crenvurștii, iar mie, fasolea.
‎Eu te plac pe tine, iar tu, pe mine.
‎Treaba mea s-a încheiat.
‎„Câinele de preerie”
‎„Deci, Kelly Korgi, dacă vei veni ‎să cânți pe Scena din Os,
‎a 100-a sărbătorire a orașului Dogia ‎va fi perfectă.
‎Cu sinceritate, ‎cea mai mare fană a ta, Tag Hamham.
‎P.S. Sper că ai primit ‎și cealaltă sută de vederi de la mine.”
‎Bună, bunico și bunule!
‎Căruța aceea pare foarte veche.
‎Așa e. Am luat-o de la Muzeul din Dogia.
‎E primul vehicul din Dogia, ‎o căruță cu abur.
‎Puteți conduce așa ceva?
‎Sigur. Acum o sută de ani.
‎Dar acum nu mai merge.
‎Totuși, credem că ar trebui să fie ‎la sărbătorirea orașului,
‎fiindcă e la fel de veche ca Dogia.
‎Dar nu trebuie să arate așa de veche.
‎Tag și Mort, la treabă!
‎După ce o terminăm de curățat, ‎va fi la fel ca-n ziua construcției.
‎Cine a construit-o?
‎Stră-stră-străbunicul tău,
‎Colțiseus Salivus Hamham.
‎Câinele care a fondat Dogia, ‎a inventat și primul vehicul?
‎Da, dar n-ar fi reușit fără...
‎Tagatha Hamham.
‎Am vrut să-ți spun asta.
‎Tagatha Hamham a ajutat ‎la inventarea primului vehicul?
‎Stai! Eu port numele ei, nu?
‎Așa este. A fost stră-străbunica ta.
‎Ce-a făcut? Care e povestea? ‎Trebuie să știu!
‎Dacă vom spune o poveste de demult, ‎avem nevoie de un banjo.
‎Totul a început acum o sută de ani.
‎Chiar în acest loc.
‎Nu, stai! În acest loc.
‎Sigur că acum o sută de ani ‎nu era nimic aici.
‎Când Colțiseus și Tagatha au sosit,
‎au știut că au ajuns acasă.
‎Aici suntem acasă.
‎Dar, tati, nu e nimic aici.
‎Nu. Dar ni s-a stricat căruța, ‎așa că putem pune aici bazele unui oraș.
‎O să-l numim...
‎Dogia.
‎Super nume!
‎Dar e doar un copac,
‎iar un copac nu are destul lemn ‎să construim un oraș întreg.
‎N-o să crezi cât poți construi c-un copac.
‎Deci, Colțiseus și Tagatha ‎au tăiat copacul
‎și cu el au ridicat ‎prima clădire din Dogia.
‎- Bună! ‎- Ce e?
‎Tati, uite! Alți câini!
‎Nu sunt doar alți câini, Tagatha. ‎Ar putea fi vecini noi.
‎Salutare vouă, câinilor!
‎Salutare!
‎Căutați un oraș în care să vă stabiliți?
‎Depinde. Vă place pălăria mea?
‎Da?
‎Atunci, da! Căutăm un oraș ‎în care să ne stabilim.
‎Sunt Lady Lydiana.
‎Sunt Geraldiah, câinele curier.
‎Sunt Metisington, Magicianul!
‎Unde e orașul despre care ați vorbit?
‎Acolo.
‎E doar o casă. Unde e Poșta?
‎Și Magazinul Magicianului?
‎Dar magazinul de pălării? ‎De unde să iau mai multe pălării?
‎De aici!
‎Casa asta poate fi Poștă, ‎Magazinul Magicianului și de pălării.
‎Așa au decis să stea în Dogia ‎și ceilalți câini.
‎Ca oraș pentru cinci locuitori, ‎Dogia prospera.
‎Dar, când au venit ‎Câinele Greoi și Câinele Delicat,
‎orașul a avut șapte locuitori.
‎Și totul s-a schimbat.
‎Câinii din Dogia nu mai erau fericiți.
‎Nu sunt fericit.
‎Unde e scufia mea pentru mutări? Plec!
‎Uite o telegramă! ‎Scrie pe ea că și eu plec!
‎Stați așa!
‎Orașul ăsta poate fi tot ce vă trebuie.
‎Trebuie doar să mai iau lemn ‎să mai construiesc clădiri.
‎Deci, jos și rămâneți, vă rog!
‎Așa au decis câinii să rămână,
‎crezând în cuvântul dat de Colțiseus.
‎Ai aflat unde putem găsi ‎mai mult lemn, tati?
‎Da! E o pădure acolo cu copaci, ‎cât vezi cu ochii.
‎De aceea am lucrat toată ziua la asta...
‎la un motor cu abur!
‎Am folosit ceainicul nostru, ‎frânghii și toate lingurile din lemn.
‎Bună idee! Aducerea lemnului aici ‎va fi mult mai ușoară.
‎Cred că e gata. S-o testăm!
‎Stai așa! Să mai încercăm.
‎Nu merge.
‎Nu vom mai putea aduce lemnul.
‎Poate o pot repara
‎și vom aduce tot lemnul care ne trebuie.
‎Da, poți încerca, dar în locul tău, ‎nu mi-aș face speranțe.
‎Am încercat totul, ‎ca să meargă această căruță.
‎Cred că orașul Dogia se va destrăma.
‎Sfârșit.
‎Asta e? Au renunțat la căruță?
‎Cum au construit Dogia?
‎Voiam doar să văd dacă erai atentă.
‎Oricum, Tagatha...
‎E rândul meu să zic povestea.
‎Tagatha a refuzat să se dea bătută.
‎A lucrat la motorul cu abur ‎până a găsit problema.
‎Am găsit problema.
‎O sfoară era dezlegată între tija ‎din lingură și mânerul ceainicului.
‎Așa a pornit motorul, în cele din urmă.
‎Tagatha! Cum ai...
‎Sunt un câine care repară tot, tati. ‎Cu asta mă ocup.
‎Vezi să nu plece câinii din Dogia!
‎Merg să găsesc niște copaci!
‎Să purcedem, câine! Să purcedem!
‎Ce înseamnă asta?
‎Era un fel mai amuzant și mai arhaic
‎de a spune „Hai, cuțu, hai!”
‎Dar, pe măsură ce Tagatha mergea, ‎niciun copac nu găsea.
‎Nu sunt copaci aici. Nici acolo.
‎Doar mult praf.
‎Cum să construim un oraș ‎dacă nu găsesc copaci?
‎Cauți copaci? Pentru un oraș?
‎Cine a vorbit?
‎Eu.
‎Mă cheamă Scărpi.
‎Din cauza... scărpinatului.
‎Eu sunt Tagatha. Aici locuiești?
‎Da. Sunt câine sălbatic. ‎Stau pe unde apuc.
‎Eu stau în Dogia. E un oraș nou.
‎Sau va fi după ce voi găsi niște lemn ‎să-l construim.
‎Dacă tot cauți lemn, te pot ajuta.
‎Mi-ar plăcea mult.
‎Cum e să fii câine sălbatic?
‎E super! Mă trezesc și mă joc în praf.
‎Apoi, după-amiază, mă joc în praf. ‎Apoi, seara...
‎Te joci în praf?
‎Nu, dorm în praf,
‎fiindcă sunt obosit de la jucatul ‎toată ziua în praf.
‎E normal.
‎Ești doar tu?
‎Da, dar nu mă deranjează, ‎fiindcă-s câine sălbatic.
‎Mă simt cam singur uneori, ‎dar am praful și pietrele.
‎Mai am și o mică fermă ‎cu morcovi, cartofi și alte recolte.
‎Cu noul ei prieten, Scărpi, alături,
‎Tagatha a trecut prin multe pericole.
‎Ceață!
‎Insecte!
‎Urși!
‎Râși!
‎Pui!
‎Care îmi plac dacă nu fug după mine!
‎Blocaj de ciulini în trafic.
‎Dar, în cele din urmă, ‎au sosit la o pădure
‎care avea tot lemnul ce trebuia în Dogia.
‎Pădurea asta are tot lemnul ‎care trebuie în Dogia.
‎Ți-am zis!
‎Dar cum să tăiem copacii?
‎Mă ocup eu ‎și colții mei de câine sălbatic.
‎Ai tăiat bine, Scărpi.
‎Mersi.
‎Stați așa!
‎Unde să stăm?
‎Dați-ne aurul!
‎Da!
‎Nu avem aur.
‎Dar senvișuri aveți?
‎Dar lemnul ăla?
‎Dar voi locuiți în pădure. ‎De ce mai vreți lemn?
‎Trebuie să luăm ceva. Suntem bandiți.
‎Da!
‎Sunt Rapidul Frankie, ‎iar el e Micul Ciobănilă.
‎Da!
‎Acum dați-ne lemnul!
‎Tagatha și Scărpi ajunseseră prea departe ‎deci s-au întors...
‎În Dogia cu lemnul.
‎Sunt în mijlocul unei fraze, Mort.
‎Scuză-mă, dar ai zis că e rândul meu acum.
‎Tagatha și Scărpi ajunseseră prea departe ‎ca să le dea lemnul bandiților.
‎Am găsit un senviș.
‎Așa că au fugit.
‎Fugi!
‎Stați! Veniți aici!
‎Haideți, ciulinilor! Mișcați-vă! ‎Trebuie să prindem căruța!
‎Monștri cu pene!
‎Hiene!
‎Monștri cu blană!
‎Insecte!
‎Monstrul din ceață!
‎În final au ajuns ‎în vechea Dogia cu lemnul.
‎Ai reușit, Tagatha! ‎Ai făcut căruța să meargă!
‎Ai adus și lemnul! ‎Nu trebuia să mă îndoiesc de tine.
‎Dați-ne lemnul, vă spunem!
‎Suntem bandiți.
‎Nu vă dăm lemnul.
‎Dar, dacă nu mai sunteți bandiți, ‎puteți trăi în mijlocul nostru.
‎Ce să facem acum?
‎E în regulă. Du-te! Da...
‎Du-te și întreabă! E în regulă.
‎Putem locui într-un copac?
‎Nu avem copaci, mă tem.
‎Doar dacă i-am cultiva noi.
‎Știu care câine ne poate ajuta.
‎Cine? Eu?
‎Da! Ai zis că-ți place să cultivi chestii.
‎Nu vrei să locuiești în Dogia ‎și să cultivi copaci?
‎Cred că mi-ar plăcea ‎să locuiesc într-un oraș.
‎Să am un prieten bun ca tine, Tagatha.
‎Contează pe mine!
‎S-a făcut.
‎Să batem labuța!
‎Ce e asta?
‎Dogia devenea ‎comunitatea visată de Colțiseus.
‎Îmi place foarte mult pălăria ta!
‎Tocmai am primit o telegramă ‎de la o companie de mingi.
‎Deschid un magazin de mingi.
‎În Dogia!
‎Toate datorită căruței cu abur ‎și Tagathei...
‎Cutezătoare aventură. Sfârșit!
‎Eu voiam să spun sfârșitul.
‎Ce poveste! ‎Aș spune că Tagatha e o eroină a Dogiei.
‎Iar eu aș spune că această căruță arată ‎ca acum o sută de ani.
‎Poate o putem repara, ‎să mergem cu ea la petrecere.
‎Regret, Tag! Nu se poate.
‎Exact asta i-a zis Colțiseus Tagathei.
‎Să purcedem, câine! Să purcedem!
‎Subtitrarea: Caterin Dobre