ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Мчи, пес, мчи!
Заціни В містах перегони круті
Заціни Друзяк, що не кинуть в біді
Заціни Авто, байки і човни
Драйвово, класно
У місті Лапстон
Мчи, мчи, мчи, мчи, мчи, пес, мчи!
І зупинятися нема в нас причин!
Отже мчи, мчи, мчи, мчи, мчи
Мчи, пес, мчи!
РОБОТА ДЛЯ ВЕЛИКОГО СОБАКИ
Термінова доставка дирижаблем?
Дзяво, злізь.
А інших пілотів немає?
Я сьогодні доглядаю за двома дітками.
Гаразд. Буду там, як тільки зможу.
Спайку, ти вдома?
Ні, мамо. Гадаю, Спайк полетів на Місяць.
Чи пішов до магазину.
От лихо. Я маю виконати термінову доставку,
тож потрібно, щоб хтось відвів Дзяву та кузину Ронду на майданчик.
-Я можу. -Де Чеддер Бісквіт?
-На циркових зборах. Я можу. -А де…
Ґілбер на зустрічі філателістів, тато на роботі,
Бабуся та Дідусь у гаражі, а я можу.
Хвосте, догляд за дітьми — відповідальна справа.
До того ж ці малюки — справжня песострофа.
-Це робота для великого собаки. -Я і є великий собака.
Я сама насипаю собі корм, я мию свою миску, я чищу свій нашийник,
ще і їжджу на скутері, який сама змайструвала.
Напевно, ти готова до такої роботи.
Добре. Візьми ось це і цих двох.
Просто відведи їх на дитячий майданчик.
-Зустрінемося там, щойно я закінчу. -Домовилися.
Будь обережна. Будь насторожі. І не зводь очей з…
Зажди-но, куди вони поділися?
Ось вони. Я впораюся, мамо.
Дзяво, стій!
Облиш це, Рондо!
Приємно бачити, як троє цуценят казяться у гаражі.
Двоє цуценят, Дідусю. І один великий собака. Тобто я.
Тож жодних ігор.
Маю відвести малечу до парку.
Ого. Сама? Я вражена.
Так. Це дрібниця для такого великого…
Маленька порада по догляду за цуценятами.
Не кліпай.
Зрозуміла, Бабусю. Не кліпати.
Ой! Більше не кліпаю.
Більше не кліпаю.
То було востаннє.
Мчи, великий собако, мчи!
-Гадаєш, вона впорається? -Я б не впорався.
Я втомився навіть споглядаючи.
Майданчику, ми їдемо! У тебе там все добре, Дзяво?
А у тебе, Рондо?
Вважатиму це за «так»!
Не встигнете хвостами вильнути, як ми будемо на місці!
Стоп, не можна їхати швидко. Треба обережно та повільно.
Як великий собака.
Хочете музики?
Не такої музики.
Обожнюю цю пісню.
Тобто обожнювала. Коли була маленькою.
Так, це татова крамничка дверних дзвінків.
Та ми їдемо не туди, а на ігровий майданчик.
Щойно я обережно та відповідально зупинюся.
У мене добре виходить.
-Вітаю! -Добрий день!
Подобається мій капелюшок? Не хочеш пограти у бейсбол?
Для ігор немає часу, Леді Лідіє. Мушу відвезти цих малих до парку.
-Бувайте! -Бувайте!
Ні, я прощалася з цуценятами, бо вони дають драпака.
-Заждіть! -Бувай!
Це вже тобі.
Цуцики! Малече?
Ось ви де.
Хвосте, вони мені нагадують тебе у дитинстві.
Ти обожнювала дзвонити в дзвоники. Ну ж бо, подзвони.
-Як у старі часи. -Гаразд!
Ні, я більше не дитина, тату.
До того ж маю піймати кілька цуценят.
Тато вас тримає. Потрібна допомога з цими двома?
Ні, дякую. У мене все під контролем.
Лиш потрібно придумати, як їх вгамувати.
Як я кажу, на кожну проблему знайдеться свій дзвінок.
Ні.
Ні, так не спрацює.
Не той.
Подобається ось цей?
Бачиш? На кожну проблему є свій дзвінок.
-Я й справді так завжди кажу. -Іноді двічі на день.
Дверний дзвінок у формі овечки — ку-ме-дно. Уловили?
Ку-ме-дно? Бо так каже овечка?
Я така дотепна!
Погляньмо, як у нас справи.
Парк попереду.
Усе складається якнайкраще.
З кульками стане ще краще.
Обожнюю повітряні кульки.
Ні. Жодних кульок. Я не цуценя.
А от вони — так.
Розважайтеся, дітки.
Не зчуєтеся, як уже будете в парку.
-Привіт, Хвосте. -Вітаю, Люковий Пес. Що задумав?
Нічого такого. Спостерігаю за летючими цуциками.
Цікаво.
Зажди, летючі цуцики?
Летючі цуцики!
Я повинна туди потрапити.
Добре, що вони летять у бік Міської Драбини.
Я й забула про Міську Драбину. Дякую, Люковий Пес.
Гарно потеревенили, Хвосте.
Я йду, малі!
Впіймала.
Мама! Вона не має нас помітити.
Ховайтеся, цуцики!
Кульки. Як гарно.
Ледь не попалися.
А он і парк!
Приготуйтеся до приземлення.
А як же нам спуститися?
Агов, зелені пташки. Можете трохи допомогти?
Не зараз.
Добре, зараз!
Дякую!
Так! Майданчик перед нами.
Візьміть мене за лапи та не відпускайте.
Ніщо нам тепер не завадить.
Не підкажеш, де тенісний корт?
Так, вам туди.
Ні! Тенісні м'ячики!
Дзяво!
Рондо!
Сидіти! Стояти! Лежати!
Не можу довести їх до майданчика.
Напевно, я не такий вже й великий собака.
Поглянь-но, як стрибають!
Люковий Пес, подобається моя бита?
Так, пасує до капелюха.
А ще вона ідеальна для лову м'ячів. Пограймо.
Чудово впіймав!
Ловлю!
Великі собаки ганяються за тенісними м'ячами?
Схоже, великі собаки теж граються.
Якщо вони граються, то і я можу.
Час переграти цуценят.
Дзяво та Рондо…
На майданчик.
Там ви зможете бігати скільки завгодно.
-Привіт, мамо! -Привіт, Хвосте.
Ти змогла привести цуценят на майданчик.
Було не важко.
Гадаю, ти й справді великий собака.
Та в мені досі живе цуценя!
Так. У мені теж.
СЛИНАДІЖКА
Вушику, чому ми хмикаємо?
Бо так робить знаменита гонтектив Мордочка,
коли знаходить зачіпку.
А я щойно знайшов ще один ключ до таємниці,
у кого ж тануло морозиво.
Люковий Пес, це був ти!
Це був я. Визнаю, це я зробив.
Хвилинку, а що я зробив?
Твоє морозиво у ріжку розтануло. Нічого страшного.
Яке полегшення.
В тому-то й річ, Вушику. Нічого страшного.
А ти казав, що ми натрапимо на велику таємницю.
Може, вони якусь знають.
Привіт, Дідусю та Бабусю. Ми шукаємо велику таємницю.
Є якась на приміті?
Пробач, Хвосте, маємо їхати на ремонт.
Розважайтеся!
Пробач, Вушику.
Ці детективні пригоди надто мляві для мене.
-Ми можемо пограти у щось інше? -Авжеж, Хвосте.
Геть турботи про круті шоломи,
рації й захопливі погоні.
Отож-бо, тож давай… Стій, що?
Це те, що робить гонтектива Мордочку гонтективом.
Вона кружляє містом у своєму гонтектив-мобілі,
розплутує гонтективні справи… Так гонтективно.
-Думаю, вони нам не знадобляться. -Вушику!
Чому ти мовчав про усі ці чудові гонтективні речі?
Прийом, гонтективе Вушику, це гонтектив Хвостя.
-Не забудь сказати «кінець». -Кінець чого?
Гонтектив Мордочка каже «кінець», коли вимикає рацію.
Зрозуміла.
Тобто зрозуміла. Кінець.
Залишилося знайти нерозкриту справу.
-У гонтектив-мобіль! -Підходить.
Мчіть, гонтективи, мчіть!
Прийом, гонтективе Вушику. Мене чутно?
Повторюю: мене чутно? Кінець.
Я поруч з тобою.
Знаю, та значно гонтективніше, коли ми спілкуємося по рації.
Є якісь натяки на велику справу? Кінець.
Ні, однак гонтектив Мордочка завжди каже:
«Гарний детектив дивиться в обидва
і прислухається обома».
-І довго це треба робити? -Поки не знайдемо велику справу.
Привіт, Хвосте. Чула про зникнення Собачих гірок?
От нещастя.
Собачі гірки зникли? Вушику!
Це найкращий атракціон у Гавку Розваг!
-І що? -Ми можемо розплутати цю велику справу!
Еге. Як каже гонтектив Мордочка: «Час це винюхати».
Очі дивляться, вуха слухають, а носик нюхає.
Зажди-но, Собачі гірки на місці.
Рейки тут, а от машинки не видно.
На рейках мала б стояти велика кісткомашина, та вона щезла!
Гонтективе Вушику, це крадіжка.
Навіть не знаю, Хвосте.
Те, що машинки немає, ще не значить, що її хтось поцупив.
Вушику, я вже десять хвилин працюю детективом.
Думаю, я зможу розпізнати крадіжку.
Спершу пошукаємо сліди лап.
Вони скрізь!
Бо тут багато собак. Зажди-но.
Собача слина!
Мабуть, її залишив злодій.
А це значить, що це не просто крадіжка. Це слинадіжка!
Машинка!
Гонтективе Вушику, за машинкою. Кінець.
Згоден. Кінець!
Ми її загубили.
Поглянь! Ще слина.
-А біля неї… -Френк та Квасолик!
Обожнюю промовляти наші імена.
Зізнавайся, Квасолику, кажи правду, Френку.
Це ви слинадії!
Що? По-перше, ми не слинимося.
Гаразд, слинимося.
-Та ми точно нічого не крали. -Так!
Справді? А мені здається, що ви ховаєте машинку під тим рядном.
Хвосте, воно трохи замале…
-Ведмедик? -Пурпуровий Ведмедик!
Новий друг Рожевого Ведмедика.
Френк виграв його для мене у Хвостекиді.
Добраніч, Пурпуровий Ведмедику,
принце Пурпурності.
Ходімо, Вушику, кісткомашина десь неподалік.
Кісткомашина?
Я бачив, як вона їхала Вихлястим Шляхом.
Гонтективе Вушику, прямуємо до Вихлястого Шляху. Кінець.
Дякую, панове.
Не спиться, Пурпуровий Ведмедику?
Роби як я. Рахуй вівчарок.
Одна…
Ніде не бачу машинки.
Гонтективе Вушику, активую Кістконокль.
Бачу машинку.
Прямує на північ, до Живого Лабіринту. Ми зараз в нього вріжемося!
Ти дивишся через Кістконокль.
Точно. Я знав.
Міцно тримайся!
Ой, не туди.
Не зважай. Нам таки туди.
На місці!
Жартую! Майже на місці!
Як каже гонтектив Мордочка:
«У детектива має бути міцний шлунок».
Хвосте, поглянь!
Слина!
Леді Лідія?
-Що ви робите? -Поливаю живопліт.
Вам подобається мій капелюх?
Ні. Бо виходить, що це вода, а не слина.
Я? І слина? Несумісні речі!
Даруйте, що потурбували. Ми лиш намагаємося вислідити кісткомашину.
Кісткомашину? Я бачила, як вона їхала в бік Шавко-шосе.
Леді Лідіє, ви ллєте на Вушика.
-Мені страшенно прикро. -Нічого.
Дякуємо, Леді Лідіє!
Бувайте!
Вушику, ми постійно натрапляємо на глухі кути.
Це моя найскладніша справа.
Хвосте, це твоя єдина справа.
Так, і вона непроста.
Хвосте, стій!
Поглянь! Ще слина!
-Хутко! Закопуй кістку! -Кістку?
Машинка має вигляд кістки.
Слина, велетенська яма.
Слинадій закопує кісткомашину в цю яму!
Хто там внизу?
Привіт!
-Маленька Собачка? -Привіт. Як ся маєте?
І Великий Пес?
Та як ви посміли? Викопуйте кістку!
-Із… -Превеликим…
Задоволенням!
Це не велетенська кістка.
-Я ж мала собачка. -Вона полюбляє маленькі кістки.
-Тоді нащо така велика яма? -Я ж великий собака.
Він полюбляє великі ями.
Що ж, гадаю, то не слина на траві.
А що тоді?
Піт. Це все пояснює.
Гонтективе Вушику, це гонтектив Хвостя.
Ми ніколи не знайдемо кісткомашину. Кінець і годі.
Хвосте?
Не зважайте! Маємо бігти.
Дякую, Маленька Собачко. Дякую, Великий Пес!
Вони знайшли нашу кістку. Треба знову її закопати.
Так, там, де вони її ніколи не знайдуть.
Цього разу ми не дамо їй втекти!
Гонтективе Вушику!
Слинадії у гаражі?
-Тепер що? -Що б зробила гонтектив Мордочка?
Вона б чесала підборіддя й хмикала, аж поки щось не вигадає.
Варто спробувати.
-Жодних ідей. -Що б вона зробила далі?
Вона б кинулася слідом!
Надіялася, що ти це скажеш.
Мчіть, гонтективи, мчіть!
Мій капелюшок!
Вона їде прямісінько у Гавк Розваг!
На місце слинадіжки? Як цікаво!
Ми впоралися, гонтективе Вушику. Загнали злочинців у кут.
-Бабуся та Дідусь? -Привіт, Хвосте та Вушику.
Це ви поцупили кісткомашину?
Поцупили?
Ми відвезли її в гараж, щоб полагодити.
Ми ж вам казали про ремонт.
-Так. Все сходиться. -Та звідки стільки слини?
Чипси. Твій дідусь завжди слиниться, коли їх їсть.
Неправда!
Що ж, слинадіжку розкрито, бо слинадіжки й не було.
-Лише слина. -Ще й кісткомашина повернулася.
Хочеш покататися?
Ти хмикаєш, бо ти гонтектив,
чи просто марудишся, бо боїшся?
Всього потроху.
Гонтективе Вушику, гадаю, залишилося лише одне.
Так. Проїхатися на Собачих гірках. Кінець.
-Не знав, що це водна гірка! -Вона не водна!
Переклад субтитрів: Христина Сеньків