PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Utíkej, pejsku!
Máš rád...
Rychlou jízdu ve městě psů?
Máš rád...
Rychlé přátele, co vždy pomohou?
Máš rád...
Auta, lodě, vzducholodě a kola,
co jezdí suprově?
Vítejte v Packově!
Utíkej, pejsku!
Vážně chceš zastavit?
Ne, ne, ne.
Tak utíkej, pejsku!
Utíkej, pejsku!
NOVÝ KLOBOUK, NOVÁ ZNÁMKA
Závodní kadeti míří do cílové rovinky
a zdá se, že vyhraje Meluzína Prudká.
Ne, vyhraje Známka.
Ne, Meluzína. Ne, Známka.
Meluzína. Známkuzína. Melánka?
Kde se ten mikrofon vypíná?
Dostanu tě, Meluzíno Prudká.
A Meluzína Prudká vítězí!
Jo!
První tip se ukázal jako správný.
Škoda, Známko. Ale dostaneš ji v příštím závodě.
To jsi říkal před posledními deseti závody, co jsem prohrála.
Vážně? Musím to trochu obměnit.
Možná už na závodění nejsem.
Cože? Vždyť závody miluješ.
Když jsem si myslela, že mi jde, tak ano, ale co když nejsem rozený závodník?
Zdá se, že tuhle helmu už nebudu potřebovat.
Ale když nejsi psí závodník, tak kdo jsi?
Na to musím přijít. Zatím čau, Mrně.
Dobře. Hodně štěstí.
Počkat! Dovezla mě sem Známka.
Ale je hezký den na procházku.
Když už nejsem psí závodník, nepotřebuju ani tebe, skútre. Jeď domů.
Navíc je hezký den na procházku.
Ahoj!
Líbí se ti můj klobouk?
Jistě, paní Lydie.
Dobře, ale mně se nelíbí tvá nálada. Co se stalo?
Myslím, že už nejsem psí závodník,
ale nevím, co za psa bych vlastně měla být.
Přijde mi, že potřebuješ nový klobouk.
Nevím, jak mi pomůže nový klobouk.
Nový klobouk je přece nové já.
Páni! Pěkný vozík na klobouky!
Děkuji. To je můj nový stánek, Lydiiny čapky.
Sleduj.
Vidíš? Teď jsem psí oslavenec.
Teď jsem psí námořník. Ahoj!
A teď jsem psí čarodějnice.
Chcete tím říct, že s novým kloboukem budu novou Známkou?
Dobře, zkusím to.
Co tenhle?
Klaunský klobouk? Skvělá volba.
Moje sestra je klaun, takže klauny máme v rodině.
A taky v parku.
Možná jsem psí klaun jako moje sestra.
Čas vyzkoušet mé nové já.
Díky, paní Lydie!
Nemáš zač.
To je zábava.
Čauky, Sušenko a klauni. Můžu se k vám přidat?
Známko? Ty chceš dělat klaunské věci?
Proto mám tenhle klaunský klobouk.
Jmenuju se Známšula a ráda dělám skopičiny.
To troubí z nadšení.
To chci taky zkusit!
Taky, zkus to s tímhle.
To by šlo!
Dobrá, Známšulo. Zrovna jsme chtěli chodit po laně.
Můžeš začít. Do toho, klauni.
Působivé! Co teď?
Teď přejdi na druhou stranu. Ale hezky pomalu.
Nechceme spadnout.
Myslím, že to zvládnu i rychleji.
Opatrně, Známko. Jdeš moc rychle. To troubí ze strachu!
Neboj. Zvládnu to.
Známko! Zastav!
Promiňte, klauni.
Tak troubí, když chtějí říct,
že jsou rádi za síť a zklamaní, že jsi neposlouchala.
Umí troubit různě.
To už jsi zpátky?
Asi nakonec nejsem psí klaun.
Neměj strach. Mám mnoho klobouků.
Líbí se ti některý?
Co tento? Líbí se mi to pírko.
Skvělá volba. Nóbl klobouk pro nóbl psa.
Ale já nevím, jak být nóbl.
Ukážu ti to.
Nejprve musíš chodit takto.
Skvěle!
A musíš mluvit takto:
„Dobré odpoledne, co říkáte na dnešní počasí?“
Teď to zkus ty.
Dobré odpoledne, co říkáte na dnešní počasí?
Úchvatné! Ale hlavně, až budeš pít čaj,
a ten pít musíš, drž zdvižený malíček.
Zdvižený malíček. Chápu. Tohle by mohl být klobouk pro mě.
Díky, paní Lydie.
Ahoj!
Ahoj, my se známe?
Čau, Mrně.
Známko, co je to za klobouk?
Nový klobouk, nové já. Teď jsem nóbl pes.
Nedáš si se mnou čaj?
Paráda. Donesu šálky.
Budeme se bavit o počasí?
Nóbl psi vždy mluví o počasí, než začnou pít čaj.
Ano, počasí je krásné.
Taky myslím.
Krásně jsme si popovídali.
- Ne! - Co je?
Malíček.
Musíš ho zdvihnout, když piješ čaj.
Ano. Mnohem lepší. Díky, nóbl Známko.
A omlouvám se za tu kaluž bláta. Ta není moc nóbl.
Kaluž bláta. To vypadá jako zábava.
Řekla jsem zábava?
Chtěla jsem říct, že je to ohavné. Že, Kvočno?
Víš, že existují psi, co mají rádi kaluže bláta?
Můj ty bože! To budou určitě ti samí,
co nezvedají malíčky, když pijí čaj.
Dokážeš si představit, že bys skočil do toho ohavného, mokrého,
studeného, měkoučkého,
úžasného bahna? Podrž mi čaj, skáču dovnitř!
Nóbl Známko, ne!
Jo!
My nejsme takoví barbaři.
To už jsi zpátky?
Ukázalo se, že nejsem ani nóbl pes.
Neztrácej naději.
Každý klobouk je nová šance.
A já mám ještě mnoho klobouků.
Potřebuju něco přesně pro mě,
ale nevím, jak zjistíme, který je ten správný.
Jediná možnost je zkusit všechny!
Kuchařská čepice? Žádná sláva.
Malířská čepice? Nic pro mě.
Hasičská přilba? Asi ne.
Zkusila jsem všechny, ale žádný mi nesedí.
Děkuji, paní Lydie, ale tohle není klobouk pro mě.
Můj bože, dneska si klobouky tedy užily.
Tenhle jsem nezkusila.
Tento kovbojský klobouk se mi líbí!
Díky, madam.
Z tohoto mám dobrý pocit.
To by mohl být klobouk pro mě.
Hyjé, koníku!
Jen zajdu tady do salónu a můžeme jet dál.
Mám to ale žízeň, Štěkpánko. Dám si misku vody, prosím.
Pošleš mi ji po baru?
Tak kovbojkám podávají misky.
Tisíceré díky. Ještě si vezmu oves pro mého věrného oře.
Juniore, ne!
Hned se pro ně vrátím, Štěkpánko.
Musím zkrotit jedno štěně.
Hyjé!
Co se stalo, madam?
Moje štěně! Neměla jsem mu dávat ty brusle.
Nebojte, chytím ho cobydup. Hyjé!
Jo! Kovbojka Známka vítězí.
Pojď se mnou, maličký.
Moc děkuji.
Nemusíte děkovat, dělám jen to, co každá správná kovbojka.
To ty brusle mají...
rakety?
Nevěděla jsem, že to umí.
Hyjé, koníku!
Ten koník je moc pomalý.
Musím jet!
Počkat, to je ono!
Nebojte, chytím ho. Utíkej, pejsku!
Vypadá to, že Známka štěně dožene!
Ne, štěně ujede. Ne, chytí ho.
Ne, ujede!
Tenhle závod neprohraju.
První tip byl správný.
Děkuji moc.
Páni, ty umíš skvěle jezdit!
Díky. Ježdění, to je moje.
Ahoj, žádný klobouk? Co jsi teď za psa?
Jsem psí závodník.
Právě jsem odjela parádní závod městem. Honila jsem štěně na bruslích.
Bylo to vzrušující a zábavné a připomnělo mi to, jak ráda jezdím.
- To je stará dobrá Známka. - Ale ne!
Moje závodnická helma! Zůstala na stadiónu.
Snad ji nikdo nevzal...
pokud jsem ji tedy nevzal já!
- Jo! - Napadlo mě, že ji budeš chtít zpět.
Já vím, jaký pes jsi ty, Mrně! Ten nejlepší.
Padne jako ulitá.
Tenhle klobouk se mi moc líbí.
CHLUPATÁ POHÁDKA
Šup do spacáků!
Jsem tak nadšená z našeho prvního přespání, že nevím, jestli usnu.
Tak jak jste na tom?
Vyčištěné zuby?
- Ano! - Jistě!
I nití.
Skvěle! Tak je čas zhasnout.
- Paní Ratlíková? - Ano, Kit?
Neusnu, dokud mi někdo nepřečte pohádku.
Pohádku!
Dobře, asi máme čas na jednu pohádku.
Jo!
Co třeba o slepicích?
Ano!
Teda pokud všichni souhlasí.
Máte i nějakou jinou?
Mrně nám už všechny o slepicích vyprávěl.
To je pravda. Znám je nazpaměť.
Hravý Pavlík a jeho míček.
Tu jsme ještě nečetli.
Protože není o slepicích.
Skvěle!
Spusťte!
Jdeme na to.
„Bylo jednou jedno štěně jménem Pavlík.
Pavlík si rád hrál.
Hrál si s čímkoli...
s pískacími hračkami, provazy, dámou i svým ocáskem.
Ale nejradši si hrál se svým míčkem.
Měl ho tak rád, že mu začal říkat Míčoděj.“
Dobré jméno.
„Jednoho dne si hrál Pavlík s míčkem v parku,
ale ten se zakutálel za strom.“
Co bylo dál?
„Pavlík se podíval za strom,
ale Míčoděj byl pryč!“
Pryč?
- Co? - Je Pavlíkův míček v pořádku?
To musíme zjistit. Ale to je zvláštní.
Zbytek stran chybí.
- Cože? - Jak to?
Když to nedočteme, neusnu.
To nikdo z nás.
Je mi to líto, děti. Můžu přečíst nějakou o slepicích.
Nevěřím, že to řeknu, ale ne, díky.
Musíme zjistit, co bude s Pavlíkem a míčkem.
Tak si to vymyslete.
Co kdybyste spolu domysleli zbytek příběhu?
Jo, to bychom mohli!
- Skvělý nápad. - Souhlasím.
Dobrá, ale moc neponocujte.
Já vím, co se stalo pak!
- Pavlík vyšel z lesa a... - Známko?
Myslela jsem, že zbytek vymyslíme společně.
Správně, jistě. Ale můžu začít?
Jasně, v pořádku.
Já totiž potřebuju chvíli, abych vymyslel svou část.
Takže Pavlík se podíval za strom, ale Míčoděj byl pryč.
Pavlíkovi tedy zbývalo jen jediné.
Skočil do svého sporťáku a vydal se hledat svůj míček.
Počkej!
V tohle příběhu nejsou žádná auta.
Teď už jo, když je to můj příběh.
Chceš říct náš příběh?
Jo. Kde jsem to skončila?
Pavlík pádil městem ve svém sporťáku s nahlas puštěnou muzikou.
Kličkoval ulicemi a předjížděl ostatní auta,
potom jel na skokánek.
A pak na větší.
A pak na největší!
Pavlík!
A Pavlík řekl...
To byl parádní skok.
Byl to ten nejlepší trik na světě!
Diváci jásali a křičeli: „Pavlík, Pavlík!“
Známko?
Milujeme tě, Pavlíku!
- Známko? - Ano?
A co Míčoděj?
Kdo je Míčoděj?
Pavlíkův míček.
Jo, k tomu se dostanu.
Pavlík hledal míček po celém městě.
Míčku, kde jsi?
A pak si všiml, jak skáče po ulici.
Doskákal až do lesa.
Tak Pavlík zapnul tryskový pohon...
a jel za ním.
Když dojel do lesa, nikde ho neviděl.
Ale viděl Štěněcí kadety, kteří s ním chtěli závodit. Jo!
Dobře, Známko.
Myslím, že bychom se měli vystřídat.
Dobře.
Takže Štěněcí kadeti chtěli závodit.
- Ale Pavlík jim řekl, že nemůže. - Ach jo!
Uvědomil si, že musí zpomalit
a hledat míček s pomocí... slepic!
Počkat!
Myslela jsem, že to nebude slepičí pohádka.
To není slepičí pohádka. Jen pohádka se slepicemi.
- To je rozdíl. - Vážně?
Tak či tak, Pavlík a slepice se rozešli po lese
a hledali Míčoděje.
Slepice jménem Gary vyletěla na strom.
Zadrž. Slepice tak vysoko nelétají.
- Ale Gary ano. Známko, já jsem vypravěč. - Promiň.
Ale míček tam nebyl.
Slepice jménem Janice myslela, že našla míček.
Ale bylo to jen Melissino vejce.
Slepice Skyler si myslela, že aby našla míček,
musí myslet jako míček.
Skulila se do klubíčka a odvalila se.
Slepicím bylo líto, že míček nenašly.
Aby Pavlíka rozveselily, založily kapelu.
Gary hrál na lžičky a Janice na vajíčka.
A fungovalo to!
Pavlík a slepice tancovali a tancovali.
Počkat...
Moc pěkný příběh, ale zapomněl jsi na míček.
Jaký míček?
Myslíš to, jak si slepice oblečou dresy a začnou hrát fotbal?
K tomu se dostanu.
Ne, na Pavlíkův míček! Míčoděj?
A jo, k tomu se taky dostanu.
Slepice pozvaly Pavlíka na fotbal.
Ale Pavlík řekl...
Ještě musím najít svůj míček, Míčoděje.
Když vtom spatřila jedna slepice, jak se míček valí do potoka.
Pavlík věděl, že ho dostihne, jen když bude dělat...
Když udělá se slepicemi hada?
Ne, to ne.
Slepičí průvod!
Ne, to taky ne.
Já mám nápad.
- A jaký? - Že jsem na řadě.
Dobře. Protože mně nápady došly.
Tvůj příběh byl hezký, ale něco mu chybí.
- Věděl jsem, že mám přidat víc slepic. - Ne, něco velkého.
- Velký závod? - Ne, padouch.
V každém příběhu musí být padouch. A já mám jednoho dobrého.
Tedy spíš špatného.
Pavlík utíkal za míčkem k potoku. Už ho skoro měl,
když se zakutálel přímo do spárů...
Drápa von Mňaumisteina!
Byl to nejbystřejší a nejproradnější padouch na celém světě
a říkal zlé věci jako...
Když vidím něco srandovního, vezmu si to.
Protože jsem padouch.
Dráp utekl i s míčkem
a dělal u toho bláznivé kočičí skoky jako nindža.
A potěšeně si mňoukal.
Mezitím se ho snažil Pavlík dohnat,
ale skvělému Drápovi von Mňaumisteinovi nestačil.
A pak si Dráp donesl míček do svého doupěte,
kde si s ním navždy hrál.
Konec.
- Cože? - Konec?
Příběh skončil, takže můžeme jít spát. Dobrou.
Nemůže to skončit tak, že padouch vyhraje!
Proč ne? Je s ním sranda.
Ale dobro vždycky vítězí.
Jo, Pavlík musí najít svůj míček.
Navíc na konci nebyly žádné slepice.
Ani závod. Já chci vymyslet konec.
- Ne, já! - Klid, psi. Já už ho řekla.
Co se to tu děje?
Vymysleli jste konec?
- Ano. - Ne!
Nemůžeme se dohodnout.
Tak to je čas jít spát.
Počkejte, paní Ratlíková.
Vím, jak se shodnout na konci příběhu.
Řekneme konec společně.
Tak budeme mít padoucha, závod i opice.
Opice?
Dělám si legraci. Slepice.
Ale už je pozdě, tak rychle.
Dobře. Kde jsme to byli?
Dráp si hrál s míčkem v doupěti
a dělal u toho triky jako nindža.
Ale pak zvenku uslyšel hluk.
Do doupěte vešel Pavlík. Teď ty, Známko.
Pavlík ve sporťáku.
Dráp se dal na útěk.
Běžel do lesa, ale Pavlíka měl v patách.
Bylo tam plno psů, co Pavlíkovi fandili.
Pavlík!
Pavlík už ho skoro měl, když si Dráp všiml vysoké budovy.
Vylezl na ni a Pavlík zůstal na zemi.
Dokonči to, Mrně.
Když se Dráp dostal nahoru, zastavil se, aby popadl dech.
Vtom mu ale došlo, že stojí tváří v tvář Pavlíkovým slepičím kamarádům.
Slepice udělaly kolem Drápa hada a ten se k nim přidal.
A když zamával rukama do rytmu,
omylem upustil míček.
Ten dopadl Pavlíkovi přímo do rukou.
Pavlík byl šťastný, že je Míčoděj zpátky,
a Dráp byl šťastný, že má nové hobby – tancování hada.
Konec.
Paráda.
- Dokázali jsme to! - Společně.
A bylo to mnohem lepší, než kdybychom to vymýšleli sami.
Packu na to.
Teď můžeme jít spát.
Počkat, co je tohle?
To jsou ty chybějící stránky.
- Přečteme si je? - Ne.
Určitě nebudou tak dobré jako náš příběh.
To máš pravdu.
To bylo skvělé. Miluju slepičí pohádky.
Mrně!
Tedy pohádky se slepicemi.
Překlad titulků: Vojtěch Vokurka