NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Töpinää tassuihin!
Tuu mukaan
Käy kaupunkiin koirien tie
Tuu mukaan
Niin kaverukset kyytiin sut vie
Tuu mukaan
Kun kulkuneuvot kaikki käy
On nasta laudassa
Siis Hurttalassa
Joo, joo, joo, joo, töpinäksi
Ei aloilleen jäädä
Ei, ei, ei
Kun pannaan joo, joo, joo, töpinäksi
Töpinäksi!
KIRIN UUDET AATTEET
Kuonokuskien lähestyessä loppusuoraa -
Tuuli Viuhu näyttää vievän voiton.
Ei, vaan Kiri voittaa.
Ei, Tuuli. Ei, Kiri.
Tuuli. Huuli. Siri?
Miten suljen tämän?
Peittoan sinut, Tuuli Viuhu.
Ja Tuuli Viuhu voittaa!
Jes!
Osuin oikeaan ensi yrittämällä.
Huono tuuri, Kiri. Mutta päihität hänet ensi kerralla.
Sesse, olet sanonut samaa kymmenen kertaa aiemmin.
Niinkö? Pitääpä uudistaa tuota replaa.
Ehkä kilpa-autoilu ei ole enää minun juttuni.
Mitä? Sinä rakastat kilpa-ajoa.
Koska luulin olevani siinä hyvä, mutta ehken olekaan ajokoira.
En siis tarvitse tätä kypärää enää.
Mutta ellet ole ajokoira, niin minkälainen koira olet?
Minun täytyy selvittää se. Nähdään myöhemmin, Sesse.
Selvä. Lykkyä tykö.
Hetkonen! Tulin tänne Kirin kyydillä.
No jaa. Tämä on hyvä päivä kävelylle.
En ole ajokoira, eli en kaipaa skootteriakaan. Mene kotiin.
Ja tämä on hyvä päivä kävelylle.
Päivää!
Pidätkö hatustani?
Toki, Nadja-neiti.
Hyvä, mutta minä en pidä mutrunaamastasi. Mikä hätänä?
En taida enää olla ajokoira,
mutta en tiedä, mikä muu koira voisin olla.
Taidat tarvita uutta hattua.
En usko uuden hatun auttavan.
Mutta uusi hattu tekee sinusta uuden koiran.
Vau! Kiva hattukärry!
Kiitos. Tämä on uusi puotini, Nadjan Knallit.
Katsopas.
Näetkö? Nyt olen juhlakoira.
Nyt olen merikoira. Ohoi!
Ja nyt olen noitakoira.
Eli sinun mukaasi uusi hattu tekee uuden Kirin.
Voin kokeilla.
Sopisiko tämä?
Pellehattuko? Mainio valinta.
Siskoni on klovni, joten se kulkee suvussa.
Ja puistossa.
Ehkä olen klovnikoira kuten siskoni.
Aika panna uusi Kiri koetukselle.
Kiitos, Nadja-neiti!
Eipä kestä.
Kylläpä nauru maittaa.
Terve vain, Siru-Muru ja muut. Saanko minäkin vähän pelleillä?
Kiri? Tahdotko tehdä pellejuttuja?
Siksi minulla on pellehattu.
Ja nimeni on Kiva Hausku, koska olen aivan höperö.
He tööttäsivät innosta.
Antakaa minun yrittää.
Tässä. Kokeile tätä.
Ei huono!
Selvä on, Kiva Hausku. Aioimme juuri kävellä nuoralla.
Sinä saat kävellä. Toimiin, klovnit.
Vaikuttavaa. Mitä sitten?
Kävele toiselle puolelle, mutta ota rauhallisesti ja hitaasti.
Emme halua pudota.
Voin kai kävellä vähän nopeammin.
Varovasti, Kiri. Tuo on liian nopeaa. He tööttäävät pelosta!
Älä huoli, Siru. Tämä on hoidossa.
Kiri! Sinun pitää pysähtyä!
Anteeksi, klovnit.
He tööttäsivät: "Kiva osua verkoon,
mutta sääli, ettet seurannut ohjeita."
He tööttäilevät paljon.
Joko palasit?
En taida olla pellekoirakaan.
Älä huoli. Nadjan Knalleissa on laaja valikoima.
Onko näistä mikään mieleesi?
Miten olisi tämä? Pidän tästä höyhenestä.
Oiva valinta. Sorea hattu sorealle koiralle.
En osaa olla sorea.
Minä opetan.
Ensin sinun tulee kävellä näin.
Oikein hyvä!
Sitten sinun pitää puhua näin.
Hyvää iltapäivää. Onko sää mieleesi?
Kokeile.
Hyvää iltapäivää. Onko sää mieleesi?
Loistavaa! Ja tärkeintä, että juodessa teetä,
jota myös tulee todella juoda, sinun tulee ojentaa pikkurilliäsi ulos.
Pikkurilli ulos. Selvä. Ehkä tämä onkin hattuni.
Kiitos, Nadja-neiti.
Päivää!
Hei. Tunnenko sinut?
Hei, Sesse.
Kiri? Miksi hattu?
Uusi hattu ja uusi minä. Olen nyt sorea koira.
Haluaisitko liittyä seuraani teelle?
Kivaa. Haen teekuppini.
Puhuisimmeko säästä?
Soreat koirat puhuvat aina säästä ennen teen juontia.
Kyllä. Sää on minusta hieno.
Minä olen samaa mieltä.
Onneksi keskustelimme tästä.
Ei! -Mitä?
Pikkurillisi.
Sinun täytyy ojentaa sitä juodessasi teetä.
Noin. Paljon parempi. Kiitos, sorea Kiri.
Ja pahoitteluni mutalammikosta. Se ei ole kovin soreaa.
Mutalammikko. Tuo näyttää hauskalta.
Sanoinko hauskalta?
Tarkoitin puistattavalta. Etkö ole samaa mieltä, Kotko?
Tiesitkö, että jotkut koirat tykkäävät mutalammikoista?
Juku! Sellaiset tuskin -
ojentavat pikkurillejään teetä juodessa.
Voitko kuvitella hyppääväsi tuohon kauheaan, märkään,
kylmään, vetelään,
ihanaan mutaan? Katso teeni perään, lätäkkö kutsuu!
Sorea Kiri, ei!
Jes!
Olemme paljon sivistyneempiä.
Palasitko näin pian?
En vaikuta olevani soreakaan koira.
Älä lannistu.
Kyllä hattu keinot keksii -
ja valinnanvaraa löytyy vielä.
Tarvitsen jotain yksin minulle sopivaa,
mutta oikeaa hattua on mahdoton valita.
Sen selvittämiseksi täytyy kokeilla kaikkia hattuja!
Kokin hattu? Ei natsaa.
Maalarin hattu? Ei minulle.
Palomiehen hattu? Ei onnaa.
Kokeilin jokaista hattua, eikä yksikään sovi minulle.
Kiitos, Nadja-neiti, mutta tämä hattu ei ole minulle.
Tämä on ollut rankka päivä hatuille.
Tuota en ole kokeillut.
Pidän tuosta lehmipaimenhatusta.
Kiitos, neiti.
Minulla on varsin hyvä kutina tästä.
Tämä saattaa olla minulle passeli hattu.
Ptruu, humma!
Minun pitää vain kostuttaa kurkkua ja voimme jatkaa matkaa.
Kurkkuani kuivaa, Vuhvi. Minulle kelpaisi kupillinen vettä.
Liu'uttaisitko kulhon minulle?
Siten lehmitytöt saavat kulhonsa.
Tattista. Otan myös vähän kauraa luotettavalle ratsulleni.
Juniori! Ei!
Haen ne kaurat hetken päästä, Vuhvi.
Minun pitää mennä lassoamaan pentu.
Hopoti-hop!
Mikä hätänä, rouva?
Pentuni! Ei olisi pitänyt ostaa noita rullaluistimia.
Älkää huoliko, nappaan pentunne hujauksessa. Jiihaa!
Jes! Lehmityttö-Kiri hoitaa homman.
Painuhan kotiin, pikkuinen.
Kiitos oikein paljon.
Mitäpä tuosta, rouva. Lehmitytön työtä tämä vain.
Onko noissa luistimissa -
raketit?
En muuten tiennyt noista.
Hopoti-hoi, humma!
Tämä humma on liian hidas.
Tarvitsen ajopelin!
Hetkonen. Siinä se!
Älkää huoliko, nappaan pennun. Töpinää tassuihin!
Kiri vaikuttaa saavuttavan pennun!
Ei, pentu karkaa. Ei, Kiri nappaa pennun.
Ei, karkaa!
Tätä kisaa en häviä.
Osuin oikeaan ensi yrittämällä.
Kiitos oikein paljon.
Vau! Osaat totisesti ajaa!
Kiitos. Se on aika lailla juttuni.
Hei, Kiri. Ei hattua? Minkälainen koira olet nyt?
Olen ajokoira.
Pyyhälsin juuri kaupungin halki jahdatessani pentua rakettiluistimilla.
Se oli jännittävää ja hauskaa ja muistutti, miksi rakastan vauhtia.
Tuo on tuntemani Kiri. -Eih!
Kilpakypäräni! Jätin sen radalle.
Toivottavasti sitä ei viety,
ellen ehtinyt ensin!
Jes! -Uumoilin sinun kaipaavan tätä.
Tiedän, millainen koira sinä olet, Sesse. Paras kaikista.
Sopii täydellisesti.
Pidän paljon tuosta hatusta.
SEN PITUINEN SE
Kisa makuupusseihin!
Olen niin innoissani yökylästä, etten ehkä saa unta.
Kuinkas täällä sujuu?
Pesittekö hampaanne?
Jep! -Pesty on!
Ja käytimme hammaslankaa.
Hienoa! Sammuttakaa valot.
Rva Tessu? -Niin, Kiti?
En pysty nukkumaan kuulematta iltasatua.
Satu! Satu!
Selvä on. Eiköhän tässä ole aikaa yhdelle sadulle.
Jee!
Kävisikö kanasatu?
Kyllä!
Siis jos se kelpaa muillekin.
Löytyykö muuta?
Sesse on kertonut jo kaikki kanasadut.
Totta. Muistan kaikki ulkoa.
"Hupi ja kadonnut pallo."
Emme ole ikinä lukeneet tätä.
Siksi koska se ei kerro kanoista.
Täydellistä!
Antaa kuulua!
Aloitetaan.
"Olipa kerran pentu nimeltä Hupi.
Hupi oli hyvin leikkisä.
Hän leikki vaikka millä.
Puruleluilla, köysillä, lautapeleillä ja jopa hännällään.
Mutta hänen lempilelunsa oli hänen pallonsa.
Hän rakasti sitä niin paljon, että nimesi sen Peli-Matiksi."
Käypä nimi.
"Eräänä päivänä Hupi leikki pallollaan puistossa,
mutta se pyöri puun taakse."
Ja mitä sitten? Mitä tapahtui?
"Hupi vilkaisi puun taa,
mutta Peli-Matti oli kadonnut!"
Kadonnut?
Mitä? -Onko Hupin pallo kunnossa?
Otetaan selvää. Onpa outoa.
Loput sivut ovat poissa.
Mitä? -Kuinka?
Ellemme saa kuulla loppua, en saa ikinä unta.
Emme me muutkaan.
Olen pahoillani, lapset. Voisin vielä lukea kanakirjaa.
En voi uskoa sanovani tätä, mutta ei kiitos.
Meidän pitää tietää, mitä Hupille ja pallolle käy.
Keksikää se sitten itse.
Miksette keksisi tarinan loppua itse?
Niin! Se voisi toimia.
Hieno idea, äiti. -Käy minulle.
Hyvä on. Älkää valvoko myöhään.
Kamut! Tiedän, mitä sitten tapahtui!
Hupi käveli puiden läpi ja... -Kiri?
Meidänhän piti keksiä tarina yhdessä.
Aivan. Juuri niin. Mutta saanko aloittaa?
Mikäpä siinä.
Minulla menee hetki omaa kohtaani keksiessä.
Eli Hupi katsoi puun taakse, mutta Peli-Matti oli poissa.
Hupi saattoi siis tehdä vain yhden asian.
Hän hyppäsi kilpa-autoonsa ja kaasutti etsimään palloaan.
Odotas vähän!
Kirjassa ei ole mitään kilpa-autoa.
Nyt on, koska se on osa tarinaani.
Siis meidän tarinaamme.
Niin. Mihin jäinkään?
Hupi ajeli katuja pitkin kilpa-autollaan kuunnellen pentupoppia.
Hän kaarteli kaduilla ohitellessaan muita autoja -
ja ajoi hyppyristä.
Sitten vielä isommasta hyppyristä.
Ja sitten isoimmasta hyppyristä!
Hupi! Hupi! Hupi!
Ja Hupi sanoi:
"Olipa siisti hyppy."
Se oli huikein temppu ikinä!
Yleisö sekosi huutaessaan Hupin nimeä!
Kiri?
Olet huippu, Hupi!
Kiri! -Niin?
Entä Peli-Matti?
Kuka on Peli-Matti?
Hupin pallo.
Niin. Tulen siihen kohtaan.
Hupi ajeli ympäriinsä ja etsi palloaan.
Pallo, missä olet?
Sitten viimein hän näki sen pomppimassa tiellä.
Se pomppi suoraan metsään.
Hupi käynnisti turborakettinsa -
ja lähti sen perään.
Metsään päästyään hän ei nähnyt palloa missään.
Mutta hän näki Pentukuskit, jotka haastoivat hänet kisaan.
Hyvä on, Kiri.
Nyt lienee jonkun muun vuoro kertoa tarinaa.
Hyvä on.
Pentukuskit halusivat kisata.
Mutta Hupi kieltäytyi. -Voi hitsi!
Hupin piti hidastaa -
ja etsiä palloa kanojen avustuksella!
Odotas nyt...
Sesse, tämän ei pitänyt olla kanasatu.
Ei se olekaan. Se on vain satu, jossa on kanoja.
Iso ero. -Onko?
Joka tapauksessa Hupi ja kanat levittäytyivät metsään -
etsiessään Peli-Mattia.
Eräs kana nimeltä Lari lensi puuhun.
Hetkonen. Kanat eivät osaa juuri lentää.
Lari osasi. Kiri, nyt on minun vuoroni. -Aivan. Anteeksi.
Mutta pallo ei ollut puussa.
Toinen kana nimeltä Eivor luuli löytäneensä pallon.
Mutta se nappasikin vain Melissan munan.
Kolmas kana nimeltä Viivi ajatteli, että pallon löytämiseksi -
piti ajatella kuin pallo.
Täten se meni kerälle ja alkoi pyöriä.
Kanoista tuntui pahalta, koska ne eivät löytäneet palloa.
Hupin ilahduttamiseksi ne perustivat hilpeän kannubändin.
Lari soitti lusikoita ja Eivor munia.
Ja se toimi!
Hupi ja kanat tanssivat lakkaamatta.
Odotas nyt...
Hieno tarina, Sesse, mutta satuitko unohtamaan jotain?
Kestitkö?
Puhutko siitä kun kanat kokoontuvat tansseihin linnaan?
Tulen siihen kohtaan.
Ei! Hupin pallo. Peli-Matti?
Aivan. Tulen siihenkin kohtaan.
Kanat kutsuivat Hupin linnaansa suurtansseihin.
Mutta Hupi sanoi:
"Minun täytyy yhä löytää palloni Peli-Matti."
Silloin yksi kana näki pallon virrassa.
Hupi tiesi voivansa seurata sitä vain yhdellä tavalla...
Kanaletkajenkalla?
Ei se se ollut.
Kanaparaatilla!
Ei sekään käy.
Minulla on idea.
Mikä se on? -Että saan kerrontavuoron.
Hyvä. Pääni lyö tyhjää.
Satumme on hyvä, mutta se kaipaa jotain.
Olisi pitänyt lisätä kanoja. -Ei, jotain isoa.
Kuten suurkisaa? -Ei, vaan roistoa.
Hyvät tarinat vaativat roiston. Ja minä keksin hyvän.
Tai siis pahan.
Hupi seurasi palloaan virtaa pitkin ja oli napata sen,
kun sen kahmaisi kouraansa -
Wikkel von Mourunstein!
Hän oli maailman vikkelin kissaroisto -
ja sanoi kaikkea katalaa kuten:
"Kun näen jotain hauskaa, vien sen.
Sillä olenhan roisto."
Wikkel pakeni pallon kanssa -
pomppien kulkiessaan kissaninjan lailla.
Ja hän maukui innosta.
Sillä välin Hupi jahtasi häntä jalan, mutta ei pysynyt -
mahtavan Wikkel von Mourunsteinin perässä.
Sitten Wikkel vei pallon piilopaikkaansa,
missä hän leikki sillä iät ja ajat.
Loppu.
Mitä? -Mitä? Loppuko?
Sanoin "loppu", eli on aika painua pehkuihin. Öitä.
Ei tarinaa voi lopettaa roiston voittoon!
Miksei? Hän on hauska hahmo.
Mutta hyvis voittaa aina.
Niin, Hupin on saatava pallonsa takaisin.
Ja lopetus vaatii kanat mukaan.
Tai kisan. Siksi tahdon kertoa tarinan lopun.
Minähän! -Rauhoittukaa. Kerroin sen jo.
Mitä täällä hälistään?
Saitteko tarinan loppuun?
Saimme. -Emme!
Emme ole yhtä mieltä lopetuksesta.
On nukkumaanmenoaika.
Odota, rva Tessu.
Tiedän, miten saamme haluamamme tarinan.
Kerromme loppuosan yhdessä.
Siten meillä on roisto, kisa ja apinoita.
Apinoita?
Vitsi, vitsi. Kanoja.
Hyvä on. On myöhä, joten äkkiä sitten.
Mihin jäimmekään?
Wikkel leikki pallolla piilopaikassaan -
ja teki ninjatemppuja.
Mutta sitten hän kuuli ääniä ulkoa.
Yhtäkkiä Hupi tuli sisälle. Jatka tästä, Kiri.
Vanhalla kunnon kilpa-autollaan.
Wikkel lähti pakoon.
Wikkel pomppi metsän halki Hupi kintereillään.
Ja siellä oli koiria kannustamassa Hupia.
Hupi! Hupi! Hupi!
Hupi saavutti Wikkeliä kun tämä huomasi korkean talon.
Wikkel kipusi talon huipulle ja Hupi jäi maan tasalle.
Hoida loppu, Sesse.
Wikkel levähti katolla hetkeksi,
mutta tajusi olevansa Hupin kanaystävien ympäröimä.
Kanat tanssivat letkajenkkaa, eikä Wikkel voinut olla liittymättä mukaan.
Sitten Wikkel heilautti rytmin hurmiossa tassujaan -
ja vahingossa viskasi pallon,
jonka Hupi koppasi suoraan tassuihinsa.
Hupi iloitsi Peli-Matin jälleennäkemisestä -
ja Wikkel iloitsi uudesta harrastuksestaan, letkajenkasta.
Loppu.
Upea loppu,
Onnistuimme! -Yhdessä.
Ja se oli parempi kuin mikään yksin keksimämme.
Iskekää tassua.
Nyt voimme nukkua.
Odottakaas. Mitä nämä ovat?
Vau. Kirjan puuttuvat sivut.
Luetaanko ne? -Ei.
Se loppu ei voi olla omaamme parempi.
Olet oikeassa.
Tuo oli mahtavaa. Rakastan hyvää kanasatua.
Sesse!
Siis satua, jossa on kanoja.
Tekstitys: Tuomo Mäntynen