Lova att du försöker.
Att bli bättre.
Det ordnar sig.
Jag lovar.
Du ska veta att jag inte klandrar dig.
Men snälla, försök.
Det ska jag.
Vi älskar dig så mycket.
Visst är det fint?
Och tröstande?
Stadens ljud.
Mänsklighetens myller.
Eftersom vi har en ny vän med oss, Jacob,
kan vi väl presentera oss?
Jag börjar.
Välkommen, Jacob.
Jag heter dr Angeli. Jag är psykolog.
Jag brukar inleda våra träffar med stadens ljud,
med nåt som för oss tillbaka till livet utanför kliniken,
där ni alla hör hemma.
Rufus, vill du fortsätta?
Ja.
Välkommen, Jacob. Jag heter Rufus.
Jag är en pojke. Jag brukade tro att jag var en schäfer,
och min favoritmat är saltkött.
Utmärkt.
Judith.
Snälla Judith, presentera dig.
Vill du ha kvar din rekvisita?
Okej, då fortsätter vi.
Jeremy.
Hej. Jag heter Jeremy, och jag är inte en ekorre.
Nej, det är du inte.
Bra.
Snälla!
Låt mig vara en ekorre!
Har du skrivit i din dagbok?
Det är väldigt viktigt, hör ni.
Det är viktigt för att distansera er från projiceringarna.
Jag skriver.
Och du har gjort fantastiska framsteg, Rufus.
Skrivande är ett kraftfullt förändringsverktyg.
JACOB
Tjenare.
Du vet att vi är släkt?
Jag såg det på en gång.
-Släkt? -Visst.
Canidae Caninae. Vi är av samma slag.
Vi är flockdjur.
Jag vet inte det.
Jo, vi... Jag kände en varg.
Jag kände ett par vargar. De är populära online.
Jag var en schäfer på grund av min schäfer, Sparks.
Jag hade en flock. Det var inte min flock, men jag var med i den.
Sen skickade mamma hit mig.
Hon gillar inte system, så jag blev hemskolad.
-Okej. -Ja.
Han är en Nästan Ute. Det är nästa steg.
Dit når man med gott uppförande. De åker hem snart.
Nej! Förlåt.
Inblandning uppmuntras inte här.
Vadå "här"?
Nästan Ute-pojken visar hur fel han har.
Han omfamnar sin barndom. Han är en förebild.
-Se på mig! -Hallå!
Nej. Jacob, om du vill bli bättre måste du följa reglerna.
Har du problem?
Trodde väl inte det.
Vill Polly ha ett kex?
Vad vill du vara?
Ett djur, som styrs av sina behov?
Eller en människa, som drivs av snällhet?
Allt ligger framför dig.
Ditt rätta jag. Tillbaka till ditt sanna jag.
Vilket djur är du? För maten.
Varg.
Jacob, det där behövs inte.
Du kan äta ur skålarna.
De nya har skålrättigheter.
Kan du klappa mig?
Rufus, nej!
Rufus! Upp med dig!
Varför gör du så?
Det har ju gått så bra.
Sätt dig. Jag hämtar mat.
Får jag inte äta fritt?
Inte i dag, Louise.
Du måste äta riktig mat också. Sen får du dina frön.
Inga frön då.
Så ja.
Jättebra.
Bra, Judith. Ser du? Du blir starkare.
Skjut in stolen närmare bordet, tack.
Är du klar?
Okej...
Judith.
Spring!
Fort!
Så ja, ta det lugnt.
Du fick just 100 poäng.
Det blir veckans höjdpunkt.
Varför ska vi göra sånt här?
Tekniken knyter an till vår mänskliga sida.
Nåt sånt skitsnack.
Tror du inte det fungerar?
Tror du det?
Jeremy, var beredd. Det är din tur.
Spring!
Naturen är en tankeskapelse skapad av människan.
Dr Mann kan berätta mer om sina plastteorier.
Var beredd.
Vi kallar honom för Djurskötaren. Akta dig för honom.
-Dr Angeli är bättre. -Snabba på!
Men hon tror på hans metoder, så...
Fort!
Hon säger att det är en sjukdom som vi kan bota.
Vad är det då?
Gud.
Kom igen.
Hallå, kom hit.
Se så, Jeremy. Jag luras inte.
Ska jag hjälpa dig?
Kom igen, få se dig göra det.
Så ja.
Var dig själv. Det här är du.
Så ja. Fortsätt.
Var inte blyg nu.
Klättra upp i trädet. Kom igen. Det borde vara lätt för dig.
Så ja.
Nej.
Nej. Som en ekorre. Inte som en pojke.
Vet du hur ekorrar klättrar?
Du är ju en ekorre.
Nej, ekorrar klättrar vertikalt.
De använder trampdynor och klor för att klättra rakt upp.
Så använd trampdynorna och klorna.
Ja!
Klamra dig fast. Ja!
Kom igen, Jeremy.
Kom igen! Du är ju det här.
Kom igen, Jeremy!
Kom igen!
Du är fri.
Kom igen. Du klarar det.
Så ja, fortsätt försöka. Använd dina små ekorrklor.
Vad är det?
Vad är det, Jeremy?
Vad är det?
Vad har du gjort?
Kom igen. Det där är ingenting.
Inser du att du inte kan vara en gnagare? Inte?
Okej, men det ska nog gå. Vi provar oss fram.
Hjälp honom.
Du är intrasslad.
Han har ett litet sår på fingret.
Anja tar hand om dig.
Jacob.
Vargen Jacob.
Om du är en varg, stå på alla fyra.
Se så!
Så ja.
Om du är en varg, yla.
Angrip mig om du är en varg.
Du har väl angripit människor?
-Dina föräldrar sa det. -Jag vill inte vara varg.
Ljug inte för mig.
Jag har känt pojkar som trodde de var vargar och dog av det.
Yla.
-Snälla... -Yla!
Duktig pojke.
Såg ni? Han stod emot.
MÄNNISKA - DJUR
Vi kan konstatera att dessa händer,
dessa läppar och denna näsa
tillhör en pojke.
Stämmer det?
Du vill inte vara varg. Eller hur, Jacob?
Stämmer inte det? Du vill inte vara varg?
Sätt dig.
Ta den här, Annalisa.
Läs från den markerade sidan. Nu, är du snäll.
"Dessa ögon begränsar min syn.
De fokuserar bara på stora saker.
Min näsa är inte lång nog.
Dofterna når inte in ordentligt.
Så jag är en värdelös jägare.
Jag får blåsor på fingrarna av att krypa.
Mina beniga knogar plågas av den hårda marken.
De är inte de mjuka tassar de borde vara."
Fortsätt.
-Jag kan inte. -Varför inte?
Är det här inte en människa?
Som beskriver sig som en varg.
Det är bara nåns sätt att beskriva en.
Hon är en svart tjej. Han är en vit pojke.
Han har en hudsjukdom. Han har en ätstörning.
Jaha. Så om man själsligen är ett djur
så är man alltså det djuret?
Ja?
Då så. Då ska du få leva som ditt djur i en vecka.
Sen kan du berätta hur det är att vara en panda, när du äter din bambu.
"Mina ben gör ont om jag sitter precis där den borde vara.
Det är alltid nåt som saknas.
Min saknade svans.
Och min penis hänger och dinglar, äcklig och slapp,
när den borde vara en pälsklädd hudflik på magen.
Min rygg är värdelösa köttstycken som inte lämpar sig för min hållning.
Det är för mycket, och musklerna är oanvändbara.
På alla fyra arbetar musklerna annorlunda.
Mina skuldror är alltid i vägen.
Jag leds aldrig av mitt huvud, som jag borde.
Nacken gör ont när jag böjer den uppåt,
och påminner mig om
att jag inte bor i rätt kropp."
Du skrev det här.
Du vet att du bara spelar en roll.
Men när din tid här når sitt slut
är du fri från den här fantasin.
-Hoppa ner. -Förlåt.
Jag är inte en varg.
Sluta.
Du kommer att få oss upptäckta.
Jag kan inte.
Nån där? Hallå?
Inte dit. Kom.
Bättre?
Arbetar du här?
Inte direkt.
Du har ju nycklar.
Jag har kontakter.
Så du är en patient?
Inte direkt.
Hur länge har du varit här?
Rätt länge.
För länge.
Övervägt att rymma?
Bara en person har rymt.
Han slogs blodig av lokala råskinn och dog av svält i skogen.
Det låter påhittat.
Det är det inte.
Det är sant.
Lite saker åt dig. Mest mat.
Tack, mamma.
Jag har ett litet armband till åt dig.
Jag tänkte att du ville ha nåt färgglatt
om du känner dig lite nere, eller...
Det verkar inte så illa.
Din bror ville följa med, men...
-Hur är det med honom? -Nej, Jeremy...
-Han saknar dig. -För mycket. Följ med mig.
-Jag saknar honom med. -Dr Mann!
Problem, mrs Walsh?
Se vad ni har gjort med honom!
Lita på processen. Vi gör bara det vi måste.
Måste? Det här är brutalitet! Jag lämnar inte min son här.
Jag förstår verkligen er vånda, mrs Walsh.
Det är svårt att se våra kära lida.
Men föreställ er hans lidande där ute.
Artrelaterad identitetsstörning beror på trauma, isolering, osäkerhet.
Men patienterna går att bota.
Och mitt enda mål är att göra allt som krävs
för att ge dem ett lyckligt och givande liv.
Vill ni inte att er son ska ha det?
Kom, låt oss prata i enrum.
Det ordnar sig. Kom nu, mrs Walsh.
Du måste bli bättre.
Du förtjänar ett normalt liv.
En familj. Ett jobb.
-Edwina. -Det gör han ju.
Vill du inte ha allt det?
Inte så mycket i den. Väldigt tunt.
Lite är det ju.
Bara två sidor.
Några teckningar.
Två sidor.
Ja, använd skärmen som dina ögon.
Ja, jag ser det.
Det här är allt du har skrivit. "I dag lekte jag och Ekorre kasta boll.
Det var roligt."
Ja.
Ja, vi kastade boll i går. Och det var roligt.
Jag tror dig.
Men tanken är att du ska skriva ner dina känslor här.
Det är fotodags, Judith.
-Ner. -Ner.
Judith, jag vill inte behöva upprepa mig.
Det är fotodags, Judith.
Kom nu. Du kan leka senare.
Du kan peka lenare.
Jag når inte fram.
Okej. Jag kanske borde jobba lite med dig.
Nej, hon är för bräcklig. Jag behöver mer tid.
Era missfoster! Så här kommer det att gå för er!
Gå runt glaset.
Försök stoppa honom. Använd huvudingången.
Rufus, tyst! - Gå in, allihop.
-Gå in. -In med er. Kom igen.
Kom igen! Jag ska kolla övervakningsbilderna.
Vi kollar om de var vid bakdörren.
Det var bara arga, elaka människor
utan empati för de som är annorlunda.
In med er.
Jag har varit här hela livet.
Dr Angeli har varit som en mor för mig.
Jag har bara varit här.
Det enda jag minns från förr var nåt vatten.
Det var en spricka i taket och...
vatten som aldrig slutade droppa.
Jag hörde det...
och jag räknade dropparna hela natten.
Det är det första jag minns.
Tyvärr.
Du då?
Jag har alltid haft en känsla.
Instinkter.
Allt jag lärde mig som barn kändes bara fel.
Det stämde inte.
Jag kan inte förklara.
Fortsätt.
Vi gick genom naturparken.
Jag hörde ett ljud.
Jag känner det ännu.
Det var som menat för mig.
Jag ville springa mot det.
Och jag försökte.
Jag slet mig från pappa och sprang mot det.
Jag kände mig så lätt.
Varje andetag.
Han drog tillbaka mig.
Tog mig i sin famn.
Han pratade med mig, men jag hörde honom inte.
Jag hörde bara ett ylande.
Sen såg jag honom i ögonen...
och mindes att jag var hans son.
Vad är det med skogen?
Dofterna.
Marken.
Fuktigt.
Kallt.
Den här huden...
dessa armar, detta hår...
Jag har ingen mänsklig form.
Jag springer.
Andas.
Nej!
Så ja. Flyg!
-Nej, snälla! -Jo.
-Nej! -Hoppa.
-Nej. -Kom igen, hoppa!
Är du en papegoja eller inte?
-Det är jag. -Jaså? Flyg då.
Nej!
Om du är en papegoja, flyg.
Nej... Nej!
-Kom igen! -Nej!
Jag är en flicka!
Vad är du?
Jag är en flicka.
Bra. Jättebra.
Det här är frihet. Viljan att visa ansvarskänsla mot oss själva.
När du är gammal kommer du att minnas mig
som mannen som lärde dig att gå igen.
Ta ner henne.
Iväg till lunchen nu.
Sluta!
Sluta.
Vet du vad ett ylande är?
Det är du som vill höras.
Det är nåt du vill säga.
Nåt du vill skrika till världen.
Dina föräldrar...
Din far.
Vad för slags förhållande hade du till honom?
Ditt tidigaste minne?
Jacob.
Få se nu. Lycka.
Bra, lycka! Jag ser ditt ansikte stråla av lycka.
Så ja! Ser du vad det gör med dig, Ivan?
Hur får det ansiktet att skina upp? Visa mig.
Så där ja. Bra. Det är så lyckan börjar.
Men lyckan blir till skratt.
Som om det är det bästa skämtet ni har hört.
Ja, Ola! Så ja.
Visa mig ditt lysande leende som kommer djupt inifrån!
Ni måste släppa ut skrattet.
Ibland stramar det i ansiktet då.
Låt oss skratta hysteriskt. Ja, Ivan!
Det hysteriska skrattet kan även komma härifrån.
Hör det.
-Hör ni? Vi skrattar. -Så ja.
Vi skrattar.
Låt mig höra hur det låter när ni fnittrar.
Fnitter skiljer sig från allt annat.
Fnitter är inte skratt ännu.
Fnittret liksom bubblar upp inom en.
Så ja. Bra. Ja, Louise!
Ja!
Jag är sugen på anka till middag.
Bort från mig.
Jag kan inte känna mina händer.
Snälla!
Jacob!
Jacob, bort från honom!
-Kom! -Missfoster!
Upp med dig! Kom här!
Vi löser det.
Okej. Ja.
Jag ska prata med honom.
Okej, vi hörs snart. Hej då.
Jacob.
Dr Sullivan, föreståndare.
Det här är din enda varning.
Våld tolereras inte på denna institution.
Dina föräldrar har meddelats.
Händer det igen väntar allvarliga konsekvenser.
Det här är fel väg att gå.
Hoppas att du förstår det.
För din egen skull.
Att streta emot leder ingenstans.
Rufus, är du redo?
Okej, som ni alla vet
har det gått otroligt bra för mig.
Bevisföremål A.
Och därför tänker mamma komma och hämta mig. Jag vet.
Jag har varit här länge,
och hon vill ge mig en chans ute i verkligheten, så...
Ni tänker: "Vad ska Jacob göra utan mig? Han börjar bli känslosam."
Och det är ju tråkigt att jag missar Nästan Ute-examen i morgon.
Och att jag inte får ta examen med er när tiden är inne.
Men mamma vet bäst.
Vi ska på semester tillsammans,
och jag ska verkligen uppföra mig som en människa.
Jag vill bara ge er ett budskap, att min...
Din mamma tar inte med dig på semester.
Hon hämtar dig, men ni ska inte på semester.
Vi ska på en sorts semester. Men det jag ville säga...
Det är en sorts semester. En hemester.
Hur som helst, min framgång är er framgång.
Nu blev det lite... Men min framgång är er framgång.
Vår tradition när patienterna tar examen
är att vi hedrar deras hårda arbete med en ceremoni.
Så kom fram här, Robert Ward.
Bravo, Robert.
Högre, så att dina föräldrar ser den.
Ditt farväl består av ett slutgiltigt avskiljande från ditt djur.
När du är redo, Robert. Det är dags.
ARTDYSFORI
Så ja.
-Bravo. -Bravo, Robert.
Bravo. Duktig pojke.
Nora Noonan.
-Kom här, Nora. -Kom här.
Bravo, Nora. Du har jobbat hårt för att nå hit.
Ja, och så Sophie MacFarlane.
Kom ner här, Sophie. Bra jobbat. Kom här.
Varsågod, Sophie.
Ta ett djupt andetag.
När du är redo.
En stor dag. Bravo.
Det är orättvist!
Jag kommer aldrig härifrån!
Hallå! Vad är det?
-Jag kommer aldrig härifrån! -Vad har de gjort?
-Vad står på? -De får åka hem.
-Ut! Hur vågar du gå in här? -Så orättvist!
-Det här får dr Mann höra. -Vad hände? Vad du gjort?
Du vet ingenting om henne. Ut!
Igen?
Allvarligt? Samma visa varje ceremoni.
De där barnen åker hem till sina föräldrar.
Vill du åka hem till dina?
Vill du åka hem?
Säg inte så. Vill du bli av med mig?
Nej. Nu är du självupptagen. Kom här.
Sitt.
Är det här du?
Ligg.
Är det här du? Den här patetiska, loppbitna byrackan?
Svara.
Nej.
Men det är en varg.
Den fångades av en människa och kommer att dödas av en.
Vi är en överlägsen ras.
Ser du människan så?
Ja.
Försiktigt, Jacob.
När du stirrar ner i avgrunden stirrar avgrunden tillbaka.
Kom nu. Nu går vi.
Sätt fart!
Jag är inte en varg, bara en våldsam pojke.
Jag är inte en varg,
bara en väldigt sjuk pojke.
Jacob.
Jag låg också här när jag kom hit.
Jag använde mina klor för att riva min styvfar.
För att skada honom.
Men han var alltid starkare.
Jag räknade dropparna från det trasiga avloppet.
Han var på väg.
Jag blundade hårt,
och föreställde mig att jag kunde hoppa ut genom fönstret
och falla oskadd till marken.
Att jag kunde springa
så snabbt att ingen kunde fånga mig.
Dofterna.
Marken.
Fuktigt.
Kallt.
Träden flimrar förbi.
Jag springer.
Andas.
Jag har ingen mänsklig form.
En dag ska vi springa fria tillsammans.
Vill du veta mer om din medfånge?
Han var med om en flygkrasch.
Han var strandsatt i öknen, utan mat och vatten.
Han och en handfull andra överlevande
tvingades äta en passagerare som hade dött.
När de räddades befann han sig i chocktillstånd.
Han kunde bara ryta.
Han började bete sig som ett lejon.
Han bodde utomhus. Han röt
och terroriserade invånarna i grannbyarna.
Tills hans fru letade upp honom
och så småningom fick honom intagen här på obestämd tid.
Han gick inte att rädda.
Du får återvända till ditt rum i kväll.
Men som du ser, när en viss gräns har passerats finns ingen återvändo.
Vi människor är medvetna om våra egna mentala processer,
våra tankar, våra känslor, våra förnimmelser.
Vi är de enda varelserna med denna typ av självkännedom,
som kallas för medvetande.
På grund av detta är vi överlägsna djuren,
som helt förlitar sig på instinkter.
Vår själviakttagelse och vårt framåtblickande
har fått oss att överleva och dominera i naturen.
Som människor är vi medvetna
om våra mentala processer, våra tankar...
Jacob, en sån besvikelse.
Du kom hit direkt.
Visst gav jag dig en chans?
Gjorde jag inte det?
Kom igen. In med dig, nu!
Jacob? In med dig. Nu.
Jacob...
Jacob!
Jacob.
Jacob! Sluta!
Jacob!
Jag har gjort allt jag kan för att hjälpa dig. Allt.
Men här är du nu,
i kedjor och munkorg, som djuret du strävar efter att vara.
Vill du att det blir ännu värre?
För det kan bli mycket värre!
Jag förstår inte.
Det gick ju så bra, och så...
Ingen fara. Det är det vi är till för.
Dr Mann kommer snart.
Det här var det enda sättet.
Han vägrade röra sig annars.
Det förstår vi. Vi har det här under kontroll.
Rufus, nej!
-Förlåt. -Det är okej. Ingen fara.
Jaga inte upp er.
-Förlåt. Jag betalar. -Ingen fara.
-Mrs Fletcher. -Hej.
Hej, Rufus.
Jag är hemskt ledsen, han är ute efter... Han kissade på golvet.
Ingen fara, vi städar upp det.
Kom här, Rufus. Vad är det?
-Han har varit så här sen i går. -Kom här, gubben. Kom här.
Jag är förvånad att se dig. Det gick ju så bra för dig.
-Han har inte tagit... -Så ja.
Så ja. Det var bättre.
Ta mrs Fletcher till personalrummet.
-Javisst. -Jag tar hand dom det.
-Kom. -Jag ordnar det.
Den här vägen.
-Han är i trygga händer. -Okej.
-Hej då, Rufus.
Okej...
Rufus.
Ja?
Du har varit en stygg pojke.
Vad du har sölat ner.
Du har varit väldigt stygg.
Se så du har sölat ner. Titta!
En stygg pojke.
Nu måste nån städa upp det, eller hur?
Du borde skämmas! Eller hur?
Du har varit så stygg!
Väldigt stygg. Eller hur? Väldigt dum.
Jacob.
Vad har de gjort med dig?
Se på mig.
När rymmer vi?
Snart.
Cecile.
Herregud.
Backa! - Gå nu.
Gå.
Backa!
Här.
Tror du att du kan ha ett liv med honom?
Minns du inte vad som händer söta flickor som du
som inte har nånting?
Då sätter vi igång. Välkomna till lagdansen. Tre, fyra, kör!
En, två, tre, fyra. Bra!
Le! Sex, sju, åtta.
Och en, två, tre, fyra, fem, sex, sju och sträck!
En, två, tre, fyra,
fem, sex, sju, åtta.
Hoppa. En, två, tre, fyra, fem, sex, sju, vänd!
En, två, tre, fyra...
Gör bara som du blir tillsagd, Jacob.
När jag ber dig.
En, två, tre, en, två, tre.
Sista gången! En, två, tre!
Och tillbaka till början.
Fem, sex, sju, åtta och...
En, två, tre, fyra,
fem, sex, sju, åtta.
En, två... Jeremy, in i ledet!
Fem, sex, sju, sträck!
En, två... Fortsätt.
...sju och åtta.
-En, två... -Vad gör de med honom?
Fortsätt bara. Sju och vänd. En, två...
Annalisa, in i ledet.
Favoriten, Ivan.
Hur blir vi om vi stannar kvar här?
Och vänd!
Ni kommer att bli bättre.
Hur blir vi om vi stannar kvar här?
Ni kommer att bli helt underbara människor.
Ni kommer att känna er som er själva.
-Hur blir vi om vi stannar här? -Sista gången. En, två...
Fem, sex, sju, åtta!
En, två, tre...
Hur blir vi om vi stannar kvar här?
Ställ er på led igen.
In i ledet!
In med er, på en gång!
Jag vill att ni går in. Den här vägen!
Rufus.
Kom in. Rufus!
-Hur? -Det här går inte för sig!
Gå tillbaka till era rum!
Hur blir vi om vi stannar kvar här?
Jeremy, ner med dig!
Dr Mann!
Jag kunde inte hejda dem.
Dra åt helvete.
-Dra åt helvete? -Ja.
-Ja.
-Du är en flicka! -Ja.
Du är en flicka!
Du är en flicka! Säg det.
Säg "Jag är en flicka".
Säg det!
Jag är en flicka.
Du är patetisk. Patetisk.
Ge tillbaka dem.
Kedjan.
Jag lyfter upp dig.
Kom igen!
Vänta, vi kommer att skada oss. Titta.
Vänta. Tror du att hon är okej?
-Vem? -Dr Angeli.
-Ja. Kom nu. -Nej, vänta.
-Jag kan inte. -Va?
Vad får vi för liv där ute?
Snälla, stanna här med mig.
Nej.
Vad ska vi äta? Var ska vi bo nånstans?
Hur ska vi tjäna pengar? Man behöver pengar där ute.
Vad kommer det att bli av mig?
Vet du vad de gör med flickor som jag där ute?
Vänta! Snälla!
Lyssna på dr Mann och spela med, så släpper han ut dig ur buren.
Spela med? Omöjligt.
Jag vet att du överlever det,
och då kan vi leva tillsammans i lugn och ro,
och en dag kommer vi ut.
Det här handlar om att överleva som mig.
Vi klarar oss. På nåt sätt.
Vi springer lösa tillsammans. Fria.
-Som oss själva. -Jag är ingen vildkatt.
Förlåt, men det är jag inte.
Men jag bryr mig ändå om dig.
Snälla, stanna.
Jag kan inte.
-Nej. -Jag kan inte.
-Stanna med mig! -Jag måste gå.
Nej!
Jacob.
Jacob!
Stanna!
.::TWA - Your Source Of Quality!::.
Undertexter: Plint Översättning: Mattias R. Andersson