Sľúb mi to.
Skúsiš sa uzdraviť.
Bude to v poriadku.
Sľubujem.
Nemôžeš za to.
Ale posnaž sa, prosím.
Áno.
Veľmi ťa ľúbime.
Nie je to fajn?
Upokojujúce?
Zvuky mesta.
Rytmus ľudstva.
Máme tu nového priateľa Jacoba.
Tak sa všetci predstavíme.
Ja začnem.
Vitaj, Jacob.
Som doktorka Angeliová. Som psychologička.
Naše sedenia začínam nahrávkou zvuku mesta,
ktorá nám pripomína život mimo kliniky.
Tam všetci patríte.
Pôjdeš ďalší, Rufus?
Áno.
Vitaj, Jacob. Volám sa Rufus.
Som chlapec. Predtým som veril, že som nemecký ovčiak.
Moje obľúbené jedlo je solené hovädzie.
Výborne.
Judith.
Judith, prosím ťa, predstav sa.
Mám ti zakázať kostým?
Fajn, tak poďme ďalej.
Jeremy.
Ahoj, volám sa Jeremy. Nie som veverica.
Nie si.
Dobre.
Prosím.
Ja chcem byť veverička.
Píšeš si denník?
Pamätajte, je to dôležité.
Pomáha vám to odpútať sa od svojej predstavy.
Ja áno.
Napreduješ skvele, Rufus.
Písanie je výborný nástroj na zmenu.
JACOB
Ahoj.
Sme rodina, vieš to?
Bolo mi to jasné na prvý pohľad.
- Rodina? - Jasné.
Psovité šelmy. Sme rovnakí.
Patríme do svorky.
Ja ti neviem.
Patríme. Poznal som vlka.
Viacero vlkov. Na internete sú obľúbení.
Chcel som byť vlčiakom kvôli svojmu Sparksovi.
Mal som svorku.
Vlastne nebola moja, no patril som do nej.
Mamu to znepokojovalo, tak som tu.
Nemá rada systémy. Vzdelávala ma doma.
Aha.
Takmer prepustený. To je ďalšia fáza.
Tam ťa dostane dobré správanie. Čoskoro pôjde preč.
Nie. Prepáč.
V takých prípadoch sa nezasahuje.
Akých prípadoch?
Ukazuje mu, čo je správne.
Stotožnil sa s tým, že je chlapec. Je to vzor.
Pozeraj sa na mňa.
Nerob to. Ak sa chceš uzdraviť, musíš dodržiavať pravidlá.
Máš nejaký problém?
To som si myslel.
Chceš keksíček?
Čím chceš byť?
Zvieraťom, ktoré riadia pudy?
Alebo človekom, ktorého motivuje dobro?
Život máš pred sebou.
Svoj skutočný život. Vráť sa k svojmu ja.
Aké si zviera? Pýtam sa kvôli strave.
Vlk.
Jacob. To nemusíš.
Môžeš si dať z misky.
Nováčikovia môžu.
Poťapkáš ma?
Rufus! Nie!
Rufus! Vstaň!
Prečo to robíš?
Tak sa ti darilo.
Posaď sa. Donesiem ti tanier.
Nedostanem vtáčí zob?
Mrzí ma to.
Potrebuješ skutočné jedlo. Semiačka až potom.
Alebo vôbec.
To je ono.
No vidíš.
Super, Judith. Si stále silnejšia.
Prosím ťa, prisuň si tú stoličku bližšie k stolu.
Dojedol si?
Dobre.
Judith.
Ideš.
Rýchlo.
Upokojte sa.
Získal si sto bodov.
Vrchol tvojho týždňa.
Načo to máme používať?
Technológia nás spája s ľudskou stránkou.
Či čo.
Podľa teba to nezaberá?
Podľa teba áno?
Jeremy, priprav sa. Ideš.
Utekaj.
- Príroda je ľudský koncept. - Rýchlejšie.
Doktor Mann ti vysvetlí svoje teórie plastu.
Priprav sa.
Voláme ho Dozorca. Vyhýbaj sa mu.
- Doktorka Angeliová je lepšia. - Rýchlo!
Ale schvaľuje jeho metódy, takže...
Ideš.
Vraj sa táto choroba dá liečiť.
Ako?
S pomocou boha.
Poď.
Poď sem.
Poď, Jeremy. Neboj sa.
Mám ti pomôcť?
Poď. Môžeš.
To je ono.
Buď sám sebou. Toto si ty.
To je ono. Poď.
Nehanbi sa pred nováčikom.
Vylez na strom. Veď tebe to ide ľahko.
To je ono.
Nie.
Ako veverica. Nie ako človek.
Nevieš, ako lezú veverice?
Si predsa jednou z nich.
Lezú vertikálne.
Používajú labky a pazúry a lezú.
Tak do toho. Zapoj ich.
Áno.
Zachyť sa.
Poď, Jeremy.
Do toho. Si veverica.
Poďme!
No tak!
Si voľný.
Do toho. Môžeš.
Len sa snaž. Zapoj tie pazúry.
Čo sa deje?
Čo je, Jeremy?
Čo sa deje?
Čo sa stalo?
Veď to nič nie je.
Už chápeš, že nie si hlodavec?
Nie?
Neboj sa, ty to raz pochopíš. Pokus a omyl.
Pomôž mu.
Je zapletený.
Trochu si zadrel prst.
Anja sa o teba postará.
Jacob.
Vlk Jacob.
Ak si vlk, choď na štyri.
No tak.
To je ono.
A ak si vlk, zavýjaj.
Ak si vlk, napadni ma.
Už si predsa na ľudí útočil.
- Rodičia mi o tom povedali. - Nechcem byť vlk.
Neklam.
Zopár chlapcov takéto predstavy pripravili o život.
Zavýjaj!
- Prosím. - Zavýjaj!
Dobrý.
Videli ste to? Nepoddal sa.
ČLOVEK - ZVIERA
Tieto ruky,
tieto pery a tento nos dokazujú,
že toto je chlapec.
Však?
Ty vraj vlkom nechceš byť, Jacob.
Je to pravda? Nechceš byť vlk?
Sadni si.
Vezmi si to, Annalisa.
Čítaj od vyznačenej strany. Teraz, prosím.
"Tieto oči ma obmedzujú.
Vnímajú iba veľké veci.
Mám príliš krátky nos.
Necítim pachy, ako by som mal.
Ako lovec som neschopný.
Keď chodím po štyroch, mám pľuzgiere.
Kostnaté hánky na tvrdej zemi trpia.
Nie sú to laby s vankúšikmi."
Pokračuj.
- Nemôžem. - Prečo?
Je to človek alebo nie?
Človek, ktorý sa opisuje ako vlk.
Je to len charakteristika.
Ona je černoška. On je beloch.
Má kožnú chorobu. Má poruchu prijímania potravy.
Takže ty tvrdíš, že ak máš dušu istého zvieraťa,
skrátka ním rovno si?
Áno?
Nasledujúci týždeň budeš žiť život svojho zvieraťa.
Povieš mi, aké je to byť pandou
a žuvať bambus.
"Kosti ma omínajú, keď si v sede tlačím na to miesto.
Stále mi niečo chýba.
Môj chvost.
A môj penis sa hompáľa. Je nechutný a ovisnutý.
Má byť prekrytý srsťou a pevne spojený s bruchom.
Zadok tvoria zbytočné kusy masa, ktoré mi prekážajú.
Sú priveľké a svaly v nich sú slabé.
Keď som na štyroch, svaly pracujú inak.
Plecia mi vytŕčajú.
Nevedie ma hlava, tak ako by mala.
Keď ju dvíham, namáham si krk.
Neustále mi to pripomína,
že nie som v správnom tele."
Napísal si to ty.
Ty vieš, že to len hráš.
Sľubujem ti, že kým odtiaľto odídeš,
tejto predstavy sa zbavíš.
- Zlez odtiaľ. - Prepáčte.
Nie som vlk.
Prestaň.
Toto je moje teritórium. Chytia nás.
Nemôžem.
Je tam niekto? Haló?
Tadiaľ nie. Poď.
Lepšie?
Ty tu pracuješ?
Nie.
Odkiaľ máš kľúče?
Mám známosti.
Si pacientka?
Ani to nie.
Ako dlho si tu?
Dosť dlho.
Príliš dlho.
Nechcela by si ujsť?
Iba jeden pacient ušiel.
A toho zmlátili miestni gangstri. V lese zomrel od hladu.
To znie ako výmysel.
Nie je to výmysel.
Stalo sa to.
Mám tu pre teba niečo. Na jedenie.
Vďaka, mami.
Mám aj ďalší náramok.
Možno by sa ti zišlo niečo farebné,
keď budeš smutný...
Nie je to tu také zlé.
Tvoj brat chcel ísť s nami...
- Ako sa mu darí? - Jeremy, nie.
- Chýbaš mu. - To stačilo. Za mnou.
- Aj on mi chýba. - Doktor Mann!
Máte nejaký problém?
Čo ste mu to spravili?
Musíte veriť našim postupom. Bolo to nutné.
Nutné? Toto je kruté! Môj syn tu neostane.
Chápem vaše rozhorčenie. Skutočne.
Nechceme, aby naši blízki trpeli.
No ako by trpel mimo kliniky?
Porucha druhovej identity pramení z traumy, izolácie a neistoty.
Dá sa však liečiť.
Mojím poslaním je zabezpečiť,
aby mali šťastný, zdravý a plnohodnotný život.
Nechcete to aj pre svojho syna?
Porozprávame sa v súkromí.
Bude to v poriadku. Tak poďte.
Musíš sa uzdraviť.
Zaslúžiš si normálny život.
Rodinu. Prácu.
- Edwina. - Zaslúži si to.
Netúžiš po tom?
Veľa tu toho nie je.
Niečo tam ale je.
Na dvoch stranách.
Kresby.
Len na dvoch stranách.
Správne. Obrazovka sú tvoje oči.
To vidím.
Nič viac si nenapísal? "Dnes som naháňal veveričku.
Bavil som sa. Mám to rád."
Áno.
Včera sme sa hrali a bola to zábava.
To určite.
Rufus, sem si máš zapisovať hlboko ukryté pocity.
Čas na fotku, Judith.
- Dole. - Dole.
Nechcem sa opakovať.
Čas na fotku, Judith.
Poď. Potom sa môžeš hrať.
Potom sa môžeš prať.
Žiadna zmena.
Možno by som s ňou mal pracovať ja.
Je príliš zraniteľná. Len potrebujem čas.
Psychopati! Takto skončíte!
Pozor na sklo.
Zastavte ho. Pri hlavnom vchode.
Ticho, Rufus. Všetci dnu.
- Choďte dnu. - No tak.
Pohyb. Pôjdem sa pozrieť, či ho uvidíme na zázname.
Poď so mnou. Skontrolujeme zadné dvere.
Sú to naštvaní a zlí ľudia.
Nemajú pochopenie pre odlišnosti.
Tak poď.
Som tu odmalička.
Doktorka Angeliová je mi ako matka.
Nič iné nepoznám.
Zo života predtým si pamätám len vodu.
V strope bola prasklina
a neustále z nej kvapkala voda.
Počula som ju.
Celú noc som počítala kvaky.
To je moja prvá spomienka.
Kiežby nebola.
A čo ty?
Vždy som mal taký pocit.
Inštinkt.
Celé detstvo som mal pocit, že som mimo.
Že nezapadám.
Neviem to vysvetliť.
Pokračuj.
Boli sme v prírode
a začul som ten zvuk.
Cítim to dodnes.
Akoby ma volali.
Chcel som za nimi bežať.
Skúsil som to.
Vytrhol som sa otcovi a utekal som.
Cítil som ľahkosť.
S každým nádychom.
Chytil ma.
Vzal ma do náručia.
Niečo mi hovoril, no ja som ho nepočul.
Vnímal som len zavýjanie.
Pozrel som sa mu do očí.
Došlo mi, že som jeho syn.
Čo ťa ťahá do lesa?
Pachy.
Pôda.
Vlhkosť.
Chlad.
Táto koža,
tieto ruky, vlasy...
Nemám ľudskú podobu.
Bežím.
Dýcham.
Nie!
No tak, leť.
- Nie, prosím. - Ale áno.
- Nie! - Skoč.
- Nie. - Tak skoč.
Si papagáj, či nie?
- Som. - Áno? Tak lietaj.
Nie!
Ak si papagáj, tak leť.
Nie.
- Do toho! - Nie!
Som dievča.
Čo si?
Som dievča.
Výborne.
Toto je sloboda. Ochota prevziať za seba zodpovednosť.
Keď budeš stará, budeš spomínať na to,
ako som ťa druhýkrát naučil chodiť.
Zložte ju.
Choďte na obed.
Prestaň.
Vieš, prečo zavýjaš?
Aby ťa počuli ostatní.
Chceš niečo povedať.
Chceš niečo vykričať do sveta.
Tvoji rodičia...
Tvoj otec...
Aký ste mali vzťah?
Tvoja prvá spomienka?
Jacob.
Ukáž mi šťastie.
Výborne. Vidím, ako ti srší z očí.
To je ono. Cítiš, čo sa s tebou deje, Ivan?
Ako sa ti rozjasňuje tvár? Ukáž mi to.
No pozrime. Dobre. Takto sa to začína.
A šťastie sa mení na smiech.
Smejte sa ako na tom najlepšom vtipe.
Áno, Ola! To je ono!
Chcem vidieť ten úsmev z hĺbky duše.
Vypusti ten smiech.
Občas je z neho tvár napätá.
Hysterický smiech. Áno, Ivan.
Taký smiech ide odtiaľto. Skús ho nájsť.
Počúvaj.
- Počuješ to? Smejeme sa. - Áno.
Smejeme sa.
Chcem počuť chichotanie.
Chichot je úplne iný.
Nie je to smiech.
Chichot sa vnútri natriasa.
To je ono. Dobre. Áno, Louise.
Áno.
Dal by som si na večeru kačku.
Zlez zo mňa.
Daj dole tie... Necítim si ruky.
Prosím.
Jacob!
Jacob, dole!
- Poď! - Psychoš!
Za mnou!
Vyriešime to.
Dobre.
Porozprávam sa s ním.
Ozvem sa. Dovidenia.
Jacob.
Som doktor Sullivan, riaditeľ.
Toto je varovanie.
Násilie tu netolerujeme.
Oznámil som to rodičom.
Ešte raz a bude to mať vážne následky.
Vyber si inú cestu.
Dúfam, že si ma pochopil.
Pre tvoje vlastné dobro.
Násilie ťa nikam nedostane.
Pripravený, Rufus?
Všetci viete,
že sa mi v poslednej dobe darí.
Tu je dôkaz.
Preto ma mama odtiaľto vezme preč.
Vraj som tu už dosť dlho
a chce mi dať šancu v reálnom svete.
Určite sa bojíte, ako si Jacob bezo mňa poradí. Trápi ho to.
Aj ja som smutný, že zajtra neuvidím slávnosť prepúšťania.
Nezažijem ani našu spoločnú slávnosť.
Ale mama vie, čo robí.
Ideme na dovolenku
a budem sa správať najľudskejšie, ako len viem.
Chcem vám však zanechať odkaz: Môj úspech...
Rufus, mama ťa neberie na dovolenku.
Príde po teba, ale nepôjdete na dovolenku.
Je to taký druh dovolenky. Chcel som povedať...
Je to taká dovolenka doma.
Tak teda môj úspech je aj vašim úspechom.
Moment stratil čaro. Môj úspech je vašim úspechom.
Keď pacienti odchádzajú, už tradične
ich tvrdú prácu oceníme slávnosťou.
Predstúp, Robert Ward.
Výborne, Robert.
Zdvihni to, nech to vidia rodičia.
Lúčime sa posledným odlúčením od zvieraťa.
Keď budeš pripravený, môžeš.
DRUHOVÁ DYSFÓRIA
To je ono.
- Výborne. - Skvele, Robert.
Výborne. Si šikovný.
Nora Noonanová.
- Poď sem, Nora. - Tak poď.
Výborne, Nora. Tvrdo si na sebe pracovala.
Áno, a ešte Sophie MacFarlaneová.
Poď, Sophie. Výborne. Poď.
Nech sa páči, Sophie.
Zhlboka sa nadýchni.
Neponáhľaj sa.
Je to veľký deň.
To nie je fér.
Nikdy sa odtiaľto nedostanem!
Čo sa deje?
- Ja sa odtiaľto nedostanem. - Čo ti spravili?
- Čo sa deje? - Oni môžu odísť.
- Vypadni. Ako sa opovažuješ? - Nie je to fér.
- Doktor Mann si to s tebou vybaví. - Čo s ňou je?
Nič o nej nevieš. Vypadni.
Už zase?
Rovnaký cirkus pri každej slávnosti?
Tie deti sa vracajú k rodičom.
Chceš ísť k tým svojim?
Naozaj chceš odísť?
To nehovor. Chceš sa ma zbaviť?
Nie. Správaš sa sebecky. Tak poď.
Sadni.
Takto sa vnímaš?
Ľahni.
Toto si ty? Trápny všivavý zver?
Odpovedz.
Nie.
Veď je to vlk.
Vystopoval ho človek a človek ho aj zabije.
Sme nadradený druh.
To si naozaj myslíte?
Áno.
Opatrne, Jacob.
Keď sa zadívaš do temnoty, temnota ťa uvidí.
Poďme.
Hýb sa!
Pohyb!
Nie som vlk, som len násilný chlapec.
Nie som vlk,
som len veľmi chorý.
Jacob.
Aj mňa sem zavreli, keď som prišla.
Pazúrmi som škriabala nevlastného otca.
Aby som mu ublížila.
Ale bol silnejší.
Počítala som, ako kvapky vody z deravého potrubia dopadali na zem.
Vedela som, že príde.
Silno som zavrela oči
a predstavovala si, že dokážem vyskočiť z okna
a bez poranenia dopadnúť na zem.
Dokážem bežať tak,
že ma nikto nedobehne.
Tie pachy.
Pôda.
Vlhkosť.
Chlad.
Stromy vidím rozmazane.
Bežím.
Dýcham.
Nie som v ľudskom tele.
Jedného dňa spolu pobežíme v divočine.
Chceš o svojom spoluväzňovi vedieť viac?
Pred rokmi prežil leteckú nehodu.
Ostal na púšti bez jedla a vody.
On a ďalší, ktorí prežili.
Museli zjesť cestujúceho, ktorý to neprežil.
Keď ich zachránili, bol v šoku.
Dokázal iba revať.
Začal sa správať ako lev.
Žil vonku a reval.
Terorizoval ľudí z okolitých dedín.
Kým ho nenašla jeho žena.
Doviedla ho sem na neurčito.
Už mu nebolo pomoci.
Dnes ťa pustím naspäť do izby.
Ale vidíš, existuje aj bod, z ktorého niet návratu.
Ľudia si uvedomujú vlastné mentálne procesy.
Myšlienky, pocity, dojmy.
Iné tvory na tejto planéte to nedokážu.
Nemajú takzvané vedomie.
Preto sme nadradený druh.
Zvieratá sa spoliehajú len na inštinkt.
Schopnosť introspekcie a predvídavosť
nám umožnili prežiť a podrobiť si prírodu.
Uvedomujeme si
mentálne procesy, svoje myšlienky...
Som sklamaný, Jacob.
Šiel si rovno sem.
Dal som ti šancu.
Však?
Okamžite poď dnu.
Jacob? Dnu. Okamžite.
Jacob...
Jacob!
Jacob.
Jacob! Prestaň!
Jacob!
Urobil som, čo bolo v mojich silách, aby som ti pomohol.
Aj tak si tu.
V reťaziach a s náhubkom, ako si zviera zaslúži.
Chceš si to ešte zhoršiť?
Môže to byť oveľa horšie.
Nerozumiem tomu.
Darilo sa nám a zrazu...
Netrápte sa. Na to sme tu.
Doktor Mann hneď príde.
Inak by som ho sem nedostala.
Nechcel sa ani pohnúť.
Samozrejme, chápeme. Máme to pod kontrolou.
Rufus, nie.
- Veľmi ma to mrzí. - To nič.
Netrápte sa.
- Prepáčte, zaplatím vám. - To nič.
Pani Fletcherová.
Ahoj, Rufus.
Prepáčte, vymočil sa na zem.
Nevadí. Utrieme to.
Poď, Rufus. Čo sa deje?
- Takýto je odvčera. - Poď, môj. Len poď.
Prekvapuje ma, že ťa vidím. Tak sa ti darilo. Poď.
- Nevzal si... - To je ono.
Tak je to lepšie.
Vezmite pani do kancelárie.
- Samozrejme. - Postarám sa to.
- Poďte. - Prevezmem to.
Tadiaľto.
Je v dobrých rukách.
- Dobre. - Ahoj, Rufus.
Fajn.
Rufus.
Áno?
Neposlúchal si.
Pozri, čo si urobil.
Zlý pes.
Pozri, čo si urobil.
Zlý pes.
Teraz to musíme vyutierať.
Mal by si sa hanbiť.
Veľmi zlý.
Si zlý pes. Všakže? Neposlúchaš.
Jacob.
Čo ti to urobili?
Pozri sa na mňa.
Kedy utečieme?
Čoskoro.
Cecile.
Bože.
Zalez.
Choď.
Naspäť.
Ukáž.
Myslela si si, že s ním máš budúcnosť?
Nevieš, čo čaká pekné dievčatá ako si ty,
ktoré nič nemajú?
Ideme na to! Vitajte v skupinovom tanci. Tri, štyri, teraz!
Raz, dva, tri, štyri. Dobre.
Úsmev. Šesť, sedem, osem.
Raz, dva, tri, štyri, päť, šesť, sedem. Skok!
Raz, dva, tri, štyri,
päť, šesť, sedem, osem.
Skok! Raz, dva, tri štyri, päť, šesť, sedem. Otočka.
Raz, dva, tri, štyri.
Prečo neplníš pokyny?
Keď ťa žiadam.
Raz, dva, tri. Dva, tri.
Naposledy! Raz, dva, tri.
A odznova.
Päť, šesť, sedem, osem.
Raz, dva, tri, štyri,
päť, šesť, sedem, osem.
Raz, dva. Jeremy, do radu.
Päť, šesť, sedem. Skok!
Raz, dva... Neprestávajte.
Sedem a osem.
- A raz, dva. - Čo to s ním robia?
Nestaraj sa. Tancuj. Sedem a otočka.
Annalisa, do radu.
Najlepšia časť.
Ako dopadneme, ak tu ostaneme?
A otočka.
Váš stav sa zlepší.
Ako dopadneme, ak tu ostaneme?
Stanú sa z vás úžasní ľudia.
Budete sami sebou viac než predtým.
- Ako dopadneme? - Posledný krát. Raz, dva.
Päť, šesť, sedem, osem.
A raz, dva, tri.
Ako dopadneme, ak tu ostaneme?
Naspäť do radu.
Do radu!
Choďte dnu! Okamžite!
Musíte ísť dnu. Tadiaľto.
Rufus.
Poď dnu. Rufus!
- Ako? - Toto nie je v poriadku.
Vráťte sa do izieb!
Ako dopadneme, ak tu ostaneme?
Jeremy! Dole!
Doktor Mann!
Nepočúvajú ma.
Naser si.
- Naser si. - Áno.
- Áno.
- Si dievča. - Áno.
Si dievča!
Si dievča! Povedz to.
Povedz: "Som dievča."
Povedz to!
Som dievča.
Si úbohý. Trápny.
Daj mi ich.
Reťaz.
Dvihnem ťa.
Poď.
Zraníme sa. Pozri sa na to.
Počkaj. Myslíš, že je v poriadku?
- Kto? - Doktorka Angeliová.
- Áno. Poď. - Nie, počkaj.
- Nemôžem. - Čože?
Aký nás tam čaká život?
Prosím, ostaň tu so mnou.
Nie.
Čo budeme jesť? Ako tam budeme žiť?
Ako si zarobíme? Vonku budeme potrebovať peniaze.
Čo sa tam so mnou stane?
Vieš, čo tam robia s dievčatami ako som ja?
Počkaj. Prosím.
Len počúvaj doktora Manna a časom ťa z klietky pustí.
- Časom. - Nemôžem.
Prežiješ to.
Potom budeme spolu v tichosti
a raz nás pustia.
Nejde o prežitie. Chcem byť sám sebou.
Nejako to zvládneme.
Utečieme do divočiny. Budeme slobodní.
- Sami sebou. - Nie som divá mačka.
Prepáč. Nie som.
No aj tak mi na tebe záleží.
Prosím, ostaň.
Nemôžem.
- Nie. - Nemôžem.
- Ostaň so mnou. - Musím odísť.
Nie.
Jacob.
Jacob!
Ostaň!
Titulky: Plint Preklad: Veronika Berdisová