Lov meg at du prøver.
Å bli bedre.
Det skal bli bra.
Jeg lover.
Jeg klandrer deg ikke. Husk det.
Men prøv. Vær så snill.
Det skal jeg.
Vi er så glad i deg.
Er det ikke fint?
Og betryggende?
Bylyder.
Menneskehetens tidevann.
For vår nye venn Jacobs skyld,
la oss presentere oss.
Jeg begynner.
Velkommen, Jacob.
Jeg er dr. Angeli, og jeg er psykolog.
Jeg liker å starte timene med bylyder,
med noe som tar oss med tilbake til livet utenfor klinikken,
der dere alle hører hjemme.
Rufus, vil du fortsette?
Ja.
Velkommen, Jacob. Jeg er Rufus.
Jeg er en gutt. Før trodde jeg at jeg var en schæfer,
og favorittretten min er saltet oksekjøtt.
Flott.
Judith.
Judith, vær så snill, presenter deg.
Judith, presenter deg.
Vil du miste rekvisittene dine?
Greit. Vi går videre.
Jeremy.
Hei. Jeg heter Jeremy, og jeg er ikke et ekorn.
Nei, det er du ikke.
Bra.
-Ivan? -Vær så snill.
La meg få være et ekorn.
Har du skrevet i dagboken din?
Det er veldig viktig.
Det må gjøres for å ta avstand fra projiseringen deres.
Jeg gjør det.
Og du har gjort store fremskritt, Rufus.
Å skrive er et kraftfullt verktøy for endring.
JACOB
Hei, bror.
Du vet at vi er i slekt?
Jeg så det umiddelbart.
-I slekt? -Ja.
Vi er like, du og jeg.
Vi er flokkdyr.
Jeg vet ikke.
Jo! Jeg har kjent en ulv.
Jeg har kjent flere. De er populære på nettet.
Jeg ble schæfer på grunn av min schæfer Sparks.
Har en flokk.
Den var ikke min, men jeg var med i en.
Mor ble bekymret og sendte meg hit.
Hun hater systemer. Jeg fikk hjemmeundervisning.
-Ok. -Ja.
Han slipper snart ut. Det er neste skritt.
God oppførsel. De skal snart dra.
Nei! Unnskyld meg.
Ingen intervensjon i slike saker.
Hva slags saker?
Han blir vist hva han gjør galt.
Han har omfavnet barndommen. Han er et forbilde.
-Se på meg. -Hei!
Nei, Jacob. Vil du bli bedre, må du følge reglene.
Har du et problem?
Nei, tror ikke det.
Polly vil ha kjeks.
Hva vil du bli?
Et udyr drevet av sine behov?
Eller et menneske drevet av godhet?
Alt ligger foran deg.
Finn tilbake til den virkelige deg.
Hvilket dyr er du? Angående maten din.
Ulv.
Du trenger ikke spise det.
Du kan gå til skålene.
Ferskinger får skåler. Du også.
Kan du klappe meg?
Nei, Rufus.
Rufus. Opp med deg.
Hvorfor gjør du det?
Du har vært så flink.
Sett deg. Du får en tallerken.
Skal jeg ikke på beite?
Ikke i dag, Louise.
Du må spise ordentlig mat også. Så får du frøene.
"Så får du frøene".
Ingen frø, altså.
Sånn, ja.
Bra.
Bra, Judith. Ser du? Du blir sterkere.
Flytt stolen nærmere bordet, takk.
Er du ferdig?
Ok...
Judith.
Gå.
Fort deg.
Vær rolige.
Du vant 100 poeng.
Det blir ukas høydepunkt.
Hvorfor må vi bruke disse?
Teknologi knytter oss til mennesket i oss.
Eller noe sånt tull.
Tror du ikke det funker?
Tror du det?
Jeremy, gjør deg klar. Din tur.
Gå.
Naturen er menneskets konstruksjon.
Dr. Mann vil fortelle alt om sine plast-teorier.
Gjør deg klar.
Vi kaller ham "dyrepasseren". Hold deg unna ham.
-Dr. Angeli er bedre. -Skynd deg!
Men hun tror på metodene hans, så...
Gå.
Hun sier at det er lidelse som kan kureres.
Så hva er det?
Gud.
Kom igjen.
Hei! Kom hit.
Kom, Jeremy.
Må jeg hjelpe deg ut?
Kom igjen. Få se deg gjøre det.
Sånn, ja.
Vær deg selv. Dette er den du er.
Sånn, ja. Gå.
Ikke vær blyg foran den nye.
Klatre opp i treet. Det bør være lett for deg.
Sånn, ja.
Nei.
Nei, som et ekorn. Ikke som en gutt.
Klatre som et ekorn.
Du er jo et.
Nei. Ekorn klatrer loddrett.
De bruker potene og klørne til å komme seg opp.
Bruk potene og klørne.
Ja.
Grip tak. Ja!
Kom igjen, Jeremy.
Kom an. Det er dette du er.
Kom an, Jeremy.
Kom an!
Du er fri.
Kom an. Du klarer det.
Prøv videre. Bruk ekornklørne.
Hva er det?
Hva er det, Jeremy?
Hva er det?
Hva har du gjort?
Kom an. Det er ingenting.
Ser du nå at du ikke er en gnager?
Ikke?
Det kommer. Det handler om å prøve og feile.
Hjelp ham.
Du sitter fast.
Han har et skrubbsår på fingeren.
Anja tar hånd om deg.
Jacob.
Ulven Jacob.
Hvis du er en ulv, gå ned på alle fire.
Kom igjen.
Sånn, ja.
Ul som en ulv.
Angrip meg hvis du er en ulv.
Du har vel angrepet folk før?
-Jeg har hørt om det. -Jeg vil ikke være ulv.
Ikke lyv.
Jeg vet om gutter som trodde de var ulver og døde av det.
Ul.
-Vær så snill... -Ul!
Flink gutt.
Så dere det? Han sto imot.
MENNESKE - DYR
Vi ser på hendene,
leppene og nesa
at dette er en gutt.
Ikke sant?
Du sier at du ikke vil være ulv. Stemmer det?
Jacob, stemmer det? Du vil ikke være ulv?
Sitt.
Ta dette, Annalisa.
Les fra den merkede siden. Gjør det nå.
"Disse øynene hemmer synet.
De ser bare de store tingene.
Nesa mi er ikke lang nok.
Duftene er ikke som de burde.
Derfor er jeg en ubrukelig jeger.
Jeg får blemmer når jeg kryper.
Det gjør vondt i knokene mot den harde bakken.
De er ikke potene de burde vært."
Fortsett.
-Det går ikke. -Hvorfor ikke?
Er dette et menneske eller ikke?
Et menneske som tror han er ulv.
Det er bare noens måte å beskrive en på.
Hun er en svart jente, han er en hvit gutt.
Hun har en hudsykdom, han har en spiseforstyrrelse.
Du sier at hvis du åndelig er et dyr,
så er du det dyret?
Ja?
Vel, du får leve som dyret ditt den neste uka.
Hvordan er det å være kinesisk bjørn
når du tygger bambus.
"Knoklene mine gjør vondt når jeg sitter der de burde være.
Det er alltid noe som mangler.
Halen min.
Og penisen min henger og dingler, ekkel og slakk.
Den burde være et pelsfutteral festet til magen.
Ryggen er ubrukelige kjøttklumper som ikke passer holdningen min.
Det er for mye av det, og musklene er unyttige.
På alle fire fungerer musklene annerledes.
Jeg skjærer inn i skuldrene mine.
Jeg ledes aldri av hodet, som jeg burde gjøre.
Halsen smerter når jeg løfter på den.
Det er en konstant påminnelse om
at jeg ikke lever i rett kropp."
Du skrev dette, Jacob.
Det er en del av rollen du spiller.
Men jeg lover, når du er ferdig her,
er du fri fra denne fantasien.
-Kom deg ned. -Unnskyld.
Jeg er ikke en ulv.
Stopp.
Dette er mitt felt. Vi kan bli tatt.
Jeg kan ikke.
Er det noen der? Hallo?
Ikke der. Kom.
Bedre?
Jobber du her?
Egentlig ikke.
Du har jo nøklene.
Jeg har forbindelser.
Så du er pasient?
Egentlig ikke.
Vært her lenge?
Lenge nok.
For lenge.
Vurdert å rømme?
Bare én har gjort det.
Han fikk juling av en lokal gjeng og døde av sult i skogen.
Høres oppdiktet ut.
Det er det ikke.
Det er sant.
Litt ting til deg. Mest spiselig.
Takk, mamma.
Jeg har et nytt armbånd til deg.
Noe fargerikt til håndleddet ditt,
om du føler deg nedfor eller...
Det virker greit her.
Broren din ville bli med, men...
-Hvordan går det med ham? -Jeremy...
-Han savner deg. -Bli med meg.
-Jeg savner ham også. -Dr. Mann?
Hva er problemet?
Se hva du har gjort med ham.
Stol på prosessen vår. Vi gjør det som trengs.
Dette er jo brutalt! Sønnen min skal ikke være her!
Mrs. Walsh, jeg forstår smerten din.
Det er vondt å se våre kjære lide.
Men han vil lide mer der ute.
Identitetsforstyrrelser stammer fra traumer, isolasjon og usikkerhet.
Men pasientene kan bli kurert.
Jeg gjør alt som skal til
for at de skal kunne leve lykkelige liv.
Vil du ikke det for sønnen din?
Vi tar en prat på tomannshånd.
Det går bra. Kom, Mrs. Walsh.
Du må bli bedre.
Du fortjener et normalt liv.
En familie. En jobb.
-Edwina... -Han gjør det.
Vil du ikke det?
Det er ikke mye her inne.
Det er noen ting her.
To sider.
Tegninger.
To sider.
Bra. La skjermen være øynene dine.
Ja, jeg ser det.
Du har skrevet: "I dag lekte ekorn og jeg apport.
Det var gøy."
Ja.
Ja, vi lekte apport i går, og det var gøy.
Sikkert.
Men her skal du skrive dine innerste tanker.
Bildetid, Judith.
-Ned. -Ned.
Judith, jeg vil ikke gjenta meg selv.
Bildetid, Judith.
Du kan leke senere.
Du kan seke lenere.
Intet gjennombrudd.
Kanskje jeg skal jobbe litt med deg.
Hun er for skjør. Gi meg mer tid.
Dyremisfostre! Dere kommer til å ende opp der!
Unngå glasset.
Stopp ham. Gå via hovedinngangen.
Stille! Gå inn, alle sammen.
-Gå inn. -Inn med dere.
Kom igjen! Jeg sjekker overvåkningskameraene.
Sjekk om de prøvde bakdøra.
De er bare sinte og slemme mennesker,
uten empati for de som er annerledes.
Inn med deg.
Jeg har alltid vært her.
Dr. Angeli har vært som en mor for meg.
Jeg vet ikke om noe annet.
Det eneste jeg husker fra før, er dette vannet.
Det var en sprekk i taket, og...
Det sluttet aldri å dryppe vann.
Jeg hørte det.
Og jeg telte dryppene hele natten.
Det er det første jeg husker.
Det er leit.
Hva med deg?
Jeg har alltid hatt denne følelsen.
Disse instinktene.
Alt jeg lærte som barn, føltes feil.
Passet ikke inn.
Kan ikke forklares.
Fortsett.
Vi gikk gjennom parken...
da jeg hørte en lyd.
Jeg føler det ennå.
Virket som det var til meg.
Jeg ville løpe mot det.
Og jeg prøvde.
Jeg løsrev meg fra pappa og løp mot det.
Jeg følte meg så lett.
Hvert åndedrag...
Han trakk meg vekk.
Tok meg i armene sine.
Han snakket til meg, men jeg hørte ham ikke.
Jeg hørte bare ulingen.
Jeg så ham i øynene...
Husket at jeg var sønnen hans.
Hva er det med skogen?
Luktene.
Bakken.
Fukt.
Kulde.
Denne huden,
disse armene, dette håret...
Jeg er ikke menneskelig.
Jeg løper.
Puster.
Nei!
Sånn, ja. Fly.
-Nei! -Jo.
-Nei! -Hopp.
-Nei. -Kom igjen. Hopp.
Er du papegøye eller ikke?
-Jeg er det. -Er du? Fly, da.
Nei!
Er du papegøye, så fly.
Nei.
-Kom igjen! -Nei!
Jeg er jente!
Hva er du?
Jeg er jente.
Bra. Veldig bra.
Dette er frihet. Viljen til å ta ansvar for oss selv.
Når du blir gammel, vil du huske meg
som ham som lærte deg å gå igjen.
Ta henne ned.
Kom igjen. Lunsjtid.
Stopp.
Vet du hva et ul er?
Det er du som vil bli hørt.
Det er noe du vil si.
Noe du vil hyle ut til verden.
Foreldrene dine...
Faren din...
Hvordan var forholdet mellom dere?
Ditt første minne?
Jacob.
La meg se. Glede.
Bra. Glede. Jeg ser gleden stråle ut av fjeset ditt.
Bra! Ser du hva det gjør med deg, Ivan?
Hvordan lyser det opp fjeset ditt? Vis meg.
Bra! Det er sånn glede starter.
Men glede blir til latter.
Som om det er den beste vitsen du noen gang har hørt.
Ja, Ola! Flott!
Vis meg det brede smilet fra dypt inni deg.
Slipp latteren ut.
Iblant strammer det fjeset ditt.
Få høre hysterisk latter. Ja, Ivan.
Hysterisk latter kan også komme herfra. Finn den.
Hør på den.
-Hører dere? Vi ler. -Ja.
Vi ler.
Få høre noen fniselyder.
Et fnis er ulikt alt annet.
Et fnis har ikke blitt til latter.
Et lite fnis som bruser inni dere.
Sånn, ja. Bra, Louise.
Ja!
Jeg har lyst på and til middag.
Kom deg vekk.
Jeg mister følelsen i hendene.
Vær så snill.
Jacob! Kom deg vekk!
Bli med meg!
Vi skal ordne det.
Ok, ja.
Jeg går til ham nå.
Snakkes snart. Ha det.
Jacob.
Dr. Sullivan. Daglig leder.
Dette er din eneste advarsel.
Vi tolererer ikke vold på institusjonen.
Foreldrene dine vet alt.
Skjer det igjen, blir konsekvensene alvorlige.
Dette vil du ikke.
Håper du tar det til deg.
For din egen skyld.
Det nytter ikke å kjempe mot oss.
Rufus, er du klar?
Som dere vet,
går det veldig bra med meg nå.
Bevis A.
Derfor skal mamma ta meg med ut. Ja, jeg vet det.
Jeg har vært her lenge nok
og skal få prøve meg på utsiden, så...
Alle tenker på hva Jacob skal gjøre uten meg. Det blir leit for ham.
Jeg er også lei meg for at jeg går glipp av Snart Ute-seremonien.
Og at jeg ikke blir uteksaminert sammen med dere.
Men mamma vet best.
Vi skal på ferie sammen,
og jeg skal oppføre meg som et godt menneske.
Jeg har et budskap til dere. Min suksess...
Rufus? Dere skal ikke på ferie.
Moren din henter deg, men...
Det er en slags ferie. Men jeg vil si...
Det er en slags ferie. En hjemmeferie.
Uansett, min suksess er deres suksess.
Øyeblikket var litt... Min suksess er deres suksess.
Når pasienter blir uteksaminert,
skal de hedres med en seremoni.
Kom fram, Robert Ward.
Bra, Robert.
Vis den fram, Robert.
Nå skjer den siste løsrivelsen fra dyret ditt.
Når du er klar, Robert.
ARTSDYSFORI
Sånn, ja.
-Bra. -Bra, Robert.
Bra. Flink gutt.
Nora Noonan.
Kom fram, Nora.
Bra, Nora. Du har jobbet hardt for dette.
Og Sophie MacFarlane.
Kom fram, Sophie.
Vær så god.
Ta et dypt åndedrag.
Når du er klar.
Stor dag. Bra jobbet.
Urettferdig!
Jeg slipper aldri ut herfra!
Hei. Hva er det?
-Jeg slipper aldri ut herfra! -Hva gjorde de?
-Hva skjer? -De får dra.
-Kom deg ut! Hva gjør du her? -Urettferdig!
-Dr. Mann skal få vite dette. -Hva gjorde du?
Du vet ingenting om henne. Ut!
Igjen?
Virkelig? Dette skjer under hver seremoni.
De skal tilbake til foreldrene sine.
Vil du virkelig til dine?
Vil du det?
Ikke si det. Vil du bli kvitt meg?
Nå er du egoistisk. Kom.
Sitt.
Ser du deg sånn?
Ligg ned.
Er det deg? Dette patetiske, loppebefengte udyret?
Svar.
Nei.
Men det er en ulv.
Den ble fanget av mennesker og skal drepes av mennesker.
Vi er den overordnede arten.
Tror du mennesker er det?
Ja.
Forsiktig, Jacob.
Stirrer du inn i avgrunnen, stirrer den tilbake på deg.
Kom igjen. Gå.
Gå!
Jeg er ikke en ulv, bare en voldelig gutt.
Jeg er ikke en ulv,
bare en veldig syk gutt.
Jacob.
Jeg var også her da jeg kom.
Jeg brukte klørne mine til å klore stefaren min.
Prøvde å skade ham.
Men han var sterkere enn meg.
Jeg telte dryppene fra det ødelagte røret da de traff gulvet.
Jeg visste at han kom.
Jeg lukket øynene
og forestilte meg at jeg kunne hoppe ut av vinduet
og gå i bakken uten å skade meg.
At jeg kunne løpe...
Løpe så fort at ingen kunne fange meg.
Duftene.
Bakken.
Fukt.
Kulde.
Uklare trær.
Jeg løper.
Puster.
Jeg er ikke menneskelig.
En dag skal vi løpe sammen.
Vil du vite mer om medfangen din?
Han var i en flystyrt for lenge siden.
Ble strandet i ørkenen, uten mat og vann.
Han og noen andre som overlevde
måtte spise en av de døde passasjerene.
Da de ble reddet, var han i sjokk.
Han bare knurret.
Han oppførte seg som en løve.
Bodde utendørs, knurret,
skremte folk i landsbyene.
Kona hans fant ham
og fikk ham innlagt her for godt.
Han kunne ikke reddes.
Du skal få gå tilbake til rommet ditt.
Men nå ser du, Jacob, at det kan bli for sent å snu.
Som mennesker er vi bevisste på våre mentale prosesser.
Våre tanker, følelser og sanser.
Vi er de eneste skapningene med en slik erkjennelse.
Det kalles bevissthet.
Derfor er vi overlegne dyrene,
som bare følger instinktene sine.
Vår evne til å se framover,
er grunnen til at vi har overlevd og dominerer naturen.
Mennesker er bevisste på
våre egne mentale prosesser. Våre tanker...
Jacob, dette er skuffende.
Du dro hit igjen.
Jeg ga deg jo en sjanse.
Gjorde jeg ikke det?
Kom igjen. Inn med deg.
Jacob? Inn med deg. Nå.
Jacob...
Jacob!
Jacob.
Jacob! Stopp!
Jacob!
Jeg har gjort alt jeg kan for å hjelpe deg, Jacob. Alt!
Men her er du,
fastbundet og kneblet, som udyret du ønsker å være.
Vil du at det skal bli verre?
Det kan bli mye verre!
Jeg forstår det ikke.
Det gikk så bra, og så...
Ingen grunn til panikk. Vi ordner dette.
Dr. Mann kommer snart.
Jeg måtte ta ham med sånn.
Han rørte seg ikke.
Vi forstår. Vi har kontroll på dette.
Nei, Rufus.
-Beklager. -Det går bra.
Ikke få panikk.
-Jeg skal betale for det. -Nei da.
-Mrs. Fletcher. -Hei.
Hallo, Rufus.
Beklager så mye. Han tisset på gulvet.
Det går bra. Vi tørker opp.
Hva er det, Rufus?
-Han ble sånn i går. -Kom, gutt. Kom.
Overraskende. Det gikk jo så bra med deg.
-Han har ikke tatt... -Kom igjen.
Sånn, ja. Det var bedre.
Ta henne med til personalrommet.
-Selvsagt. -Jeg tar meg av dette.
Jeg håndterer det.
Denne veien.
-Han er i trygge hender. -Ok.
-Ha det, Rufus.
Ok.
Rufus.
Ja?
Du har vært slem gutt, eller hva?
Se hva du har gjort.
Du har vært slem gutt.
Se hva du har gjort. Se.
Veldig slem gutt.
Noen må tørke opp, eller hva?
Du burde skamme deg.
Du har vært slem gutt.
Veldig slem. Eller hva? Veldig slem.
Jacob.
Hva har de gjort med deg?
Se på meg.
Når skal vi rømme?
Snart.
Cecile.
Herregud.
Tilbake. Gå.
Gå.
Tilbake!
Her.
Tror du at du kan leve med ham?
Husker du ikke hva som skjer med pene jenter...
som ikke har noe?
Velkommen til dansetimen. Tre, fire, start!
Én, to, tre, fire. Bra!
Smil. Seks, sju, åtte.
Én, to, tre, fire, fem, seks, sju, strekk!
Én, to, tre, fire,
fem, seks, sju, åtte.
Hopp. Én, to, tre, fire, fem, seks, sju, snu!
Én, to, tre, fire...
Hvorfor følger du ikke ordre, Jacob?
Jeg spør deg.
Én, to, tre. To, tre.
Siste gang. Én, to, tre.
Og tilbake til start.
Fem, seks, sju, åtte og...
Én, to, tre, fire,
fem, seks, sju, åtte.
Én, to... Jeremy, på plass.
Fem, seks, sju, strekk!
Én, to... Fortsett.
Sju og åtte.
-Én, to... -Hva gjør de med ham?
Ikke bry deg. Fortsett. Sju og snu. Én...
På plass, Annalisa.
Bra, Ivan.
Hvordan blir vi om vi må være her?
Og snu.
Dere vil alle bli bedre.
Hvordan blir vi om vi må være her?
Dere blir fantastiske mennesker.
Dere vil føle dere som dere selv.
-Hvordan blir vi om vi må være her? -Siste gang. Én, to.
Fem, seks, sju, åtte.
Én, to, tre...
Hvordan blir vi om vi må være her?
Tilbake på plass.
Tilbake!
Gå inn igjen! Nå!
Dere skal inn igjen. Denne veien!
Rufus.
Kom inn, Rufus.
-Hvordan? -Det er ikke greit.
Gå tilbake til rommene.
Hvordan blir vi om vi må være her?
Kom deg ned, Jeremy!
Dr. Mann!
Jeg mistet kontrollen på dem.
Dra til helvete.
-Dra til helvete? -Ja.
-Ja.
-Du er en jente! -Ja.
Du er en jente!
Du er en jente! Si det!
Si "jeg er en jente"!
Si det!
Jeg er en jente.
Du er patetisk. Patetisk.
Få dem tilbake.
Lenken.
Jeg løfter deg.
Kom igjen.
Vent! Vi blir skadet. Se på den.
Vent! Tror du det går bra med henne?
-Med hvem? -Dr. Angeli.
-Ja. Kom. -Nei, vent.
-Jeg kan ikke. -Hva?
Hva slags liv får vi der?
Vær så snill, bli her med meg.
Nei.
Hva skal vi spise? Hvor skal vi bo der ute?
Hvordan skal vi tjene penger? Man trenger penger på utsiden.
Hva vil skje med meg der ute?
Vet du hva de vil gjøre med meg? Jeg kan ikke.
Vent. Vær så snill.
Hør på Dr. Mann og spill med. Da slipper du ut av buret.
Spille med? Nei.
Jeg vet at du klarer det.
Så kan vi ha en rolig stund sammen,
og vi vil bli løslatt.
Jeg vil overleve som meg selv.
Vi klarer oss. På et vis.
Vi løper løpsk sammen. Vi vil være fri.
-Være oss selv. -Jeg er ingen katt.
Beklager. Jeg er ikke det.
Men jeg bryr meg om deg.
Bli her.
Jeg kan ikke.
Jeg kan ikke bli her.
-Bli her. -Jeg må dra.
Nei!
Jacob.
Jacob!
Bli!
.::TWA - Your Source Of Quality!::.
Tekst: Plint Oversettelse: Espen Remseth Hovelsen