Kérlek, próbálkozz!
Megjavulni.
Minden rendben lesz.
Ígérem.
És nem hibáztatlak. Tudnod kell.
Csak próbálkozz!
Úgy lesz.
Nagyon szeretünk.
Kellemes, nem?
És megnyugtató?
A város hangjai.
Az emberek áramlása.
Na, az új barátunk, Jacob kedvéért:
mutatkozzunk be!
Én kezdem.
Isten hozott, Jacob!
Dr. Angeli vagyok. Pszichológus.
Ezekkel a városi hangokkal szeretem indítani az ülést,
hogy felidézze a klinikán kívüli életet,
ahol a helyetek van.
Jól van, Rufus, folytatod?
Igen.
Isten hozott, Jacob! Rufus vagyok.
Egy fiú vagyok. Régen németjuhásznak hittem magam,
és a kedvenc ételem a sózott marha.
Nagyszerű.
Judith!
Judith.
Judith, kérlek, mutatkozz be!
Azt akarod, hogy elvegyük a jelmezedet?
Jól van, haladjunk!
Jeremy!
Szia! Jeremy vagyok, és nem egy mókus.
Így van.
Helyes.
Kérem!
Hadd legyek egy mókus!
Írod a naplódat?
Gyerekek, nagyon fontos lenne.
Segít eltávolodni a kivetített önazonosságtól.
Én írom.
És rengeteget is javultál, Rufus.
Az írásnak óriási változtató ereje van.
Szevasz!
Rokonok vagyunk, tudtad?
Rögtön láttam. Már elsőre.
- Rokonok? - Naná.
Canidae Caninae. Ugyanolyanok vagyunk.
Falkaállatok.
Nem tudom.
Pedig igen. Ismertem farkast.
Többet is. Sokan vannak a neten.
Én a kutyám, Szikra miatt lettem németjuhász.
Volt falkám.
Vagyis nem az enyém volt, de tag voltam,
aztán anyám beijedt, és idehozott.
Nem híve a rendszereknek, azért tanított otthon.
- Aha. - Ja.
Ő Majdnem kint van. A következő fázis.
Jó magaviseletért. Nemsokára hazamehet.
Ne! Bocsi!
Nem ajánlott közbelépni ilyenkor.
Milyenkor?
A Majdnem kinti megleckézteti.
Ő már felvállalta az emberségét. Példakép.
- Nézz rám! - Hé!
Ne! Jacob, ha javulni akarsz, be kell tartani a szabályt.
Bajod van?
Na, gondoltam.
Na mi van, tollaska?
Mi akarsz lenni?
Egy vadállat, amit a szükség vezérel?
Vagy ember, akit a kedvesség?
Előtted az élet.
A valódi önmagad előtt. Térj vissza hozzá!
Milyen állat vagy? Az étel miatt.
Farkas.
Jacob! Nem muszáj megenned.
Ehetsz a tálkákból.
Újoncként megengedik neked.
Megsimogatnál?
Rufus! Ne!
Rufus! Állj fel!
Miért csináltad ezt?
Pedig olyan jól haladtál.
Ülj le! Hozok egy tányért.
Nem ma van a legelőnapom?
Sajnálom, Louise! Nem.
Neked is kell rendes étel. Aztán kaphatsz magokat.
Akkor nincs mag.
Az az.
Jól van.
Jól van, Judith. Látod? Egyre erősödsz.
Húzd közelebb a széket az asztalhoz, kérlek!
Befejezted?
Oké...
Judith!
Futás, futás!
Gyorsan!
Oda! Ülj oda!
Nyertél száz pontot.
Ez lesz a hét fénypontja.
Miért adják nekünk ezeket?
A technológia az emberi oldalunkhoz köt.
Vagy mi a szar.
Szerinted nem használ?
Szerinted?
Jeremy, készülj! Te jössz.
Futás!
- A természetet az ember alkotja. - Gyorsan!
Dr. Mann papol róla. A műanyag elméleteiről.
Készülj!
Ő az Istállómester”. Kerüld, ha lehet!
- Dr. Angeli kedvesebb. - Gyorsan!
Mondjuk nem vitatkozik a módszereivel, szóval...
Futás!
Dr. Angeli szerint ez egy gyógyítható betegség.
Szerinted micsoda?
Isten.
Gyerünk!
Hé! Gyere!
Na, Jeremy! Nem csapunk be.
Segítsek valamivel?
Na! Lássuk, hogy csinálod!
Úgy van!
Légy önmagad! Ez vagy.
Úgy, az az! Menj!
Nem kell szégyenlősködni!
Mássz fel a fára! Na! Neked biztos simán megy.
Az az!
Nem, nem.
Nem. Mint egy mókus! Nem úgy, mint egy ember.
Nem tudsz mókusként mászni?
Kéne, hiszen az vagy.
Nem, nem. Egy mókus függőlegesen megy.
A talppárnáikkal és karmaikkal másznak fel, fel, fel.
Na, mutasd a talppárnákat és karmokat!
Igen. Igen!
Kapaszkodj meg!
Gyerünk, Jeremy!
Gyerünk, Jeremy! Ez vagy te.
Gyerünk, Jeremy!
Gyerünk!
Szabad vagy.
Gyerünk. Menni fog.
Az az, próbáld csak! A mókuskarmaiddal!
Mi a baj?
Mi a baj, Jeremy?
Mi a baj?
Mit csináltál?
Ugyan már! Ez semmi.
Érted már, hogy nem lehetsz mókus?
Nem?
Nem baj, majd idővel. Próba, szerencse.
Segítsetek neki!
Összegabalyodtál.
Kicsit... meghorzsolta az ujját.
Anja majd segít.
Jacob!
Jacob, a farkas.
Ha farkas vagy, legyél négykézláb!
Rajta!
Az az.
Ha farkas vagy, akkor vonyíts!
Támadj meg, ha farkas vagy!
Támadtál már emberre, nem igaz?
- Mondták a szüleid. - Nem akarok farkas lenni.
Ne hazudj!
Ismertem farkasképzetes fiúkat, akik meghaltak miatta.
Vonyíts!
- Kérem! - Vonyíts!
Jó fiú.
Láttátok? Ellenállt.
EMBER - ÁLLAT
Látható, hogy ilyen kézzel,
ilyen szájjal és ilyen orral
ez... egy fiú.
Igaz?
Szóval nem akarsz farkas lenni. Igaz, Jacob?
Jacob, így van? Nem akarsz farkas lenni?
Ülj le!
Tessék, Annalisa!
Olvasd a jelölt oldaltól! Kezdd, kérlek!
A szemeim nehezen látnak.
Csak nagy dolgokra fókuszálnak.
Az orrom nem elég hosszú.
Nem tud rendesen szagolni.
Szóval rossz vadász vagyok.
Az ujjaim felsebesednek a földtől.
Az ízületeik csontosak, fájdalmasak a kemény talajon.
Nem párnásak, mint kéne.”
Folytasd!
- Nem megy. - Miért nem?
Nem egy emberről van szó?
Aki egy farkasnak írja le magát.
Ez csak egyfajta leírás.
Egy fekete bőrű lány. Egy fehér bőrű fiú.
A lánynak bőrbetegsége van. A fiú nem eszik rendesen.
Szóval azt mondod, ha lélekben egy állat vagy,
akkor kész, az az állat vagy?
Igen?
Jó, akkor jövő héten állatként tartalak.
Majd mesélhetsz a kínai medveségről,
amikor bambuszt rágcsálsz.
Fájnak a csontjaim, ha pont a helyére ülök.
Mindig hiányzik valami.
Hiányzik a farkam.
A péniszem csüng, undorítóan és kókadtan,
pedig egy has menti szőrmehüvelynek kéne lennie.
A hátsóm egy fölösleges hústömeg, ami nem illik a testtartásomhoz.
Túl nagy, és az izmai haszontalanok.
Amikor négykézláb vagyok, más izomzat kell.
Mindig feszül a vállam.
Nem a fejem vezet, ahogy kéne.
Erőlködik a nyakam, hogy felemeljem,
ami szüntelenül emlékeztet arra,
hogy másik test való nekem.”
Ezt te írtad, Jacob.
Tudod, hogy csak szerepet játszol.
De megígérem, hogy mire végzünk veled,
megszabadítalak a fantáziától.
- Gyere le! - Bocsánat!
Nem vagyok farkas.
Fejezd be!
Ez az én helyem, le fogsz buktatni.
Nem megy.
Van itt valaki? Hahó!
Ne itt! Gyere!
Jobb?
Alkalmazott vagy?
Nem egészen.
Honnan van kulcsod?
Vannak kapcsolataim.
Szóval páciens vagy?
Nem egészen.
Mióta vagy itt?
Elég ideje.
Túl régóta.
Gondoltál szökésre?
Csak egynek sikerült.
Megverték a helyi huligánok, aztán éhen halt az erdőben.
Ez kamunak hangzik.
Nem az.
Megtörtént.
Ezt neked hoztunk. Főleg ennivaló.
Köszi, anya!
Van egy új karkötőm neked.
Gondoltam, hátha örülsz valami színesnek,
ha rossz a kedved, vagy...
Korrekt helynek tűnik.
Az öcséd is jönni akart, de...
- Hogy van? - Jeremy, ne...
- Hiányzol neki. - Az sok lesz. Gyere!
- Ő is nekem. - Dr. Mann!
Baj van, Mrs. Walsh?
Nézze, mit csinált vele!
Bízhat a módszerünkben. Azt tesszük, amit kell.
Amit kell? Ez brutalitás! Nem hagyom itt a fiamat.
Mrs. Walsh megértem, hogy ingerült, tényleg.
Nehéz látni a szeretteink kínját.
De odakint még jobban kínlódna.
A faji identitászavar oka a trauma, elhagyatottság, vagy önbizalomhiány.
De meg lehet gyógyítani.
Nekem az a küldetésem, hogy mindent megtegyek,
hogy boldog és egészséges életet élhessenek.
Nem ezt akarja a fiának?
Jöjjön, beszéljünk négyszemközt!
Nem lesz baj. Jöjjön, Mrs. Walsh! Jöjjön!
Muszáj megjavulnod.
Megérdemled a normális életet.
Egy családot. Munkát.
- Edwina! - De hát így van.
Te nem akarod ezeket?
Nincs benne sok. Elég vékony.
Azért valami van.
Kábé két oldalnyi.
Vannak rajzok.
Két oldal.
Az az! Legyen a képernyő a szemetek!
Ja, látom.
Ennyit írtál: Ma dobálóztunk Mókussal.
Jó volt. Imádok dobálózni.”
Ja.
Igen, tegnap dobálóztunk, és jó volt.
Gondolom.
De Rufus, a legbensőbb érzéseidet kéne leírnod.
Ideje fotózkodni, Judith.
- Le! - Le!
Judith, nem akarom elismételni.
Ideje fotózkodni, Judith.
Gyere! Eleget szórakoztál.
Eleget szórókáztál.
Nincs áttörése.
Értem. Lehet, nekem kéne kezelésbe vennem.
Nem, túl sérülékeny. Csak időre van szükségem.
Vadbarom állatok! Ez lesztek ti!
Kerüljétek ki a szilánkokat!
Próbálják elkapni! A főbejáraton át!
Rufus, csend! Mindenki befele!
- Menjetek be! - Befelé, gyerünk!
Gyerünk már! Megnézem, mit láttak a kamerák.
Jöjjön velem, megnézzük a hátsó ajtókat!
Csak mérges, gonosz emberek,
akik nem tudnak együttérezni.
Jól van, menjetek!
Kiskorom óta vagyok itt.
Dr. Angeli akár az anyám is lehetne.
Nem ismerek más helyet.
A régi időkből csak vízre emlékszem.
Repedt volt a plafon, és...
folyamatosan csöpögött belőle a víz.
Hallottam a hangját,
és egész este számoltam a cseppeket.
Ez az első emlékem.
Inkább elfelejteném.
És te?
Mindig megvolt bennem ez az érzés.
Ezek az ösztönök.
Minden, amit gyerekként tanultam, tévesnek tűnt.
Nem passzolt.
Lehetetlen leírni.
Folytasd!
Egy vadasparkban voltunk...
és hallottam valamit.
Most is érzem.
Mintha nekem szólt volna.
Oda akartam futni felé.
Meg is próbáltam.
Leráztam apámat, és elfutottam felé.
Olyan... könnyednek éreztem magam.
Minden leheletemet.
Apám visszarántott.
Felkarolt.
Mondott valamit, de nem hallottam.
Csak a vonyítást hallottam.
Aztán apám szemébe néztem...
és beugrott, hogy a fia vagyok.
Miért vonz az erdő?
A szagok.
A föld.
Nyirkos.
Hideg.
Ez a bőr,
ezek a karok, ez a szőr...
Nincs emberi testem.
Futok.
Lélegzek.
Nem!
Na, gyerünk, repülj!
- Ne, kérem! - De!
- Ne! - Ugorj!
- Nem! - Rajta, ugorj!
Papagáj vagy, nem?
- De. - Igen? Akkor repülj!
Nem!
Ha papagáj vagy, repülj!
Nem! Nem, nem!
- Gyerünk! - Nem!
Egy lány vagyok!
Mi vagy?
Egy lány.
Jó. Nagyon jó.
Ez a szabadság. Az akaraterő, hogy felelősek legyünk.
Amikor felnőttök, úgy emlékeztek majd rám,
mint arra, aki újra megtanított járni.
Vigyék be!
Gyerünk, ebédidő.
Állj, állj!
Állj!
Tudod, mi a vonyítás?
Az, hogy azt akarod, hogy meghallgassanak.
Hogy valami mondanivalód van.
Valami, amit ordítani akarsz.
A szüleid...
Az apád...
Milyen a kapcsolatod vele?
Mi az első emléked?
Jacob!
Lássuk csak! Boldogság.
Jó, boldogság! Már látom, hogy sugárzik belőletek.
Az az! Érzed, hogyan hat rád, Ivan?
Hogy derül az arcod? Megmutatod?
Nézzenek oda! Jó! Így kezdődik a boldogság.
A boldogságból pedig nevetés lesz.
Mintha egy hatalmas poént hallottatok volna.
Igen, Ola! Az az!
Mutasd azt a vidám mosolyt, ami belülről jön!
Ki kell engedni a nevetést!
Néha belefeszül az arc.
Lássuk a hisztérikus nevetést! Jó, Ivan!
A hisztérikus nevetés innen is jöhet. Keressétek meg!
Halljátok!
- Halljátok? Nevetünk. - Jól van.
Nevetünk.
És most halljunk egy kuncogást!
Egy kuncogás egészen más.
Az még nem egy teljes nevetés.
Csak kuncogás, épphogy egy picikét gyöngyözik.
Az az, jól van! Jó, Louise!
Igen!
Ennék egy kis kacsát.
Szállj le rólam!
Engedj... Nem érzem a kezemet.
Kérlek!
Jacob!
Jacob, szállj le róla!
- Gyere! - Állat!
Hagyd! Gyere ide!
Elintézzük.
Jól van, igen.
Jó, most beszélek vele.
Oké. Majd beszélünk. Viszhall!
Jacob!
Dr. Sullivan vagyok, igazgató.
Jacob, nem szólunk kétszer.
Nem toleráljuk az erőszakot.
Értesítettük a szüleidet.
Még egy ilyen epizód súlyos következményekkel járna.
Nem ajánlom ezt az utat.
Remélem, felfogod, Jacob.
A te érdekedben mondom.
A küzdéssel nem jutsz sehova.
Jól van, Rufus, készen állsz?
Na, szóval, mint tudjátok,
nagyon sokat javultam mostanában.
Íme a bizonyíték.
Ezért tehát anya hazavisz. Tudom.
Szerinte eleget kezeltek,
és akar adni egy esélyt kint, tehát...
Tudom, mit gondoltok: Mi lesz Jacobbel nélkülem? Érzékeny szegény.”
És figyu, én is bánom, hogy kimaradok a Majdnem kint ballagásból.
És hogy nem ballaghatok veletek együtt.
De hallgatok anyára.
Szóval fogunk nyaralni egyet,
és nagyon jól viselkedett ember leszek.
Viszont van egy búcsúüzenetem: az én sikerem...
Rufus, nem visz el nyaralni az anyukád.
Hazavisz, de nyaralni nem visz.
Ilyen nyaralásszerű lesz. Szóval azt akartam mondani...
Nyaralásszerűség. Otthoni nyaralás.
Mindegy, szóval az én sikerem a ti sikeretek is.
Beledumált a... Az én sikerem a ti sikeretek is, na.
És most a ballagási hagyományaink keretében
egy kis szertartással tisztelgünk a munkájuk előtt.
Szóval jöjjön előre Robert Ward!
Szép munka, Robert!
Emeld feljebb, hogy lássák a szüleid!
A búcsúd fő lépése a végső elszakadás az állatodtól.
Ha felkészültél Robert, eljött az idő.
FAJI DISZFÓRIA
Az az.
- Gratulálok! - Gratulálunk!
Gratulálunk! Jól van.
Nora Noonan!
- Gyere, Nora! - Gyere csak!
Gratulálok, Nora! Sokat dolgoztál ezért.
Igen, most pedig Sophie MacFarlane!
Gyere, Sophie! Szép munka! Gyere!
Tessék, Sophie.
Nagy levegőt!
Nem kell sietni.
Nagy nap. Gratulálok!
Nem igazság!
Soha nem jutok ki innen!
Hé! Mi a baj?
- Soha nem jutok ki innen! - Mit csináltak? Hé!
- Mi a baj? - Ők hazamehetnek.
- Kifelé! Hogy mertél bejönni? - Nem igazság!
- Megmondom Dr. Mann-nak. - Mi történt? Mit tett?
Nem tudsz róla semmit. Kifelé!
Már megint?
Komolyan? Minden ballagáson eljátszod ezt.
Azok a gyerekek a szüleikhez mennek haza.
Te visszamennél a tieidhez?
Na? Tényleg el akarsz menni?
Ne mondd ezt! Eleged van belőlem?
Nem. Most csak magadra gondolsz. Gyere ide!
Ül!
Így látod magadat?
Fekszik!
Ez vagy te? Ez a szánalmas, bolharágta fenevad?
Válaszolj!
Nem.
Pedig ez egy farkas.
Amit elfogtak az emberek, és meg fogják ölni az emberek.
Ezért vagyunk felsőbbrendűek.
Annak tartja az embert?
Igen, annak.
Vigyázz, Jacob!
Ha belenézel a mélységbe, a mélység visszanéz rád.
Gyere! Menjünk!
Mozgás!
Nem farkas vagyok, csak egy erőszakos fiú.
Nem farkas vagyok,
csak egy nagyon beteg fiú.
Jacob!
Engem is idezártak, amikor érkeztem.
Belemélyesztettem a karmaimat a mostohaapámba.
Bántani akartam.
De mindig erősebb volt nálam.
Számoltam a cseppeket a törött csőből, ahogy a padlóra hullottak.
Tudva, hogy jön.
Szorosra csuktam a szemem,
és elképzeltem, hogy ki tudok ugrani az ablakon,
és sértetlenül érek földet.
Hogy elfutok...
gyorsabban, mint bármilyen üldöző.
A szagok.
A föld.
Nyirkos.
Hideg.
Elmosódnak a fák.
Futok.
Lélegzek.
Nincs emberi testem.
Egy nap majd együtt futunk.
Meséljek a betegtársadról?
Évekkel ezelőtt lezuhant a repülője.
A sivatag közepén, se étel, se víz.
Ő és még pár túlélő
kénytelenek voltak megenni egy hullát a gépről.
Amikor megmentették őket, ő sokkos állapotban volt.
Csak bömbölni tudott.
Elkezdett oroszlánként viselkedni.
A szabadban élt, bömbölt,
terrorizálta a helyi falusiakat.
Aztán megkereste a felesége,
és beadta hozzánk határozatlan időre.
Már késő volt számára.
Ma este visszaengedlek a szobádba.
De most már látod, Jacob, hogy van visszafordíthatatlan állapot.
Az emberek tudatában vannak a saját mentális folyamataiknak,
a gondolataiknak, érzelmeiknek, érzéseiknek.
Nincs más lény a Földön, akinek van ilyen öntudata,
avagy tudatossága.
Ennek hála jobbak vagyunk az állatoknál,
akik csak az ösztöneikre hallgatnak.
Mi tudunk magunkba és előretekinteni,
és ezért tudtunk fennmaradni és legyőzni a természetet.
Az emberek tudatában vannak
a saját mentális folyamataiknak, a gondolataiknak...
Jacob, nagyon csalódott vagyok.
Visszajöttél.
Pedig adtam egy esélyt, nem?
Nem?
Gyerünk! Befelé, most!
Jacob? Befelé! Most!
Jacob...
Jacob!
Jacob! Ne!
Jacob!
Mindent megtettem érted, Jacob. Mindent.
Mégis itt végezted,
megláncolva, bekötött szájjal, mint a vadállat példaképed.
Akarod, hogy rosszabb legyen?
Mert sokkal rosszabb is lehet!
Nem értem.
Olyan jól viselkedett, aztán... aztán...
Nem kell pánikba esni, jó? Ezért vagyunk.
Mindjárt jön Dr. Mann.
Csak így volt hajlandó jönni.
Különben meg se mozdult.
Persze, megértjük. Kézben tartjuk a dolgot.
Rufus, ne!
- Ne haragudjon! - Semmi baj.
Nincs ok pánikra.
- Nagyon sajnálom! Kifizetem. - Ugyan!
- Mrs. Fletcher! - Üdv!
Helló, Rufus!
Sajnálom. Nemrég... A padlóra vizelt.
Ne aggódjon! Feltakarítjuk.
Gyere, Rufus, mi a baj?
- Tegnap óta ilyen. - Gyere, öreg! Gyere!
Meglep, hogy látlak. Pedig jól haladtál. Gyere!
- Nem vette be... - Na, gyere!
Jól van, te. Na.
Kísérje Mrs. Fletchert az irodába!
- Jó. - Bízza rám! Semmi baj.
- Jöjjön! - Bízza rám!
- Erre! - Oké?
- Jó kezekben van. Mehet. - Jó.
- Jól van. - Jó, Rufus, szia!
Jól van.
Rufus!
Igen?
Rossz fiú voltál, igaz?
Nézd ezt a piszkot!
Nagyon rossz voltál.
Nézd a piszkodat! Nézd!
Nagyon rossz fiú.
Takaríthatunk miattad, igaz?
Szégyellheted magad, igaz?
Nagyon rossz voltál.
Nagyon rossz. Igaz? Nagyon illetlen.
Jacob!
Mit tettek veled?
Nézz rám!
Mikor szökünk meg?
Nemsokára.
Cecile!
Úristen!
Vissza! Menj!
Menj!
Vissza!
Add a kezed...
Azt hiszed, hogy élhetnél Jacobbel?
Nem emlékszel, mi történik a szép lányokkal...
ha semmijük sincs?
Na, gyerekek! Kezdhet a tánccsapat. Há', négy, és!
Egy, két, há', négy! Jó!
Mosolyt! Hat, hét, nyolc!
És egy, két, há', négy, öt, hat, hét, fel!
Egy, két, há', négy,
öt, hat, hét, nyolc!
Ugrás! Egy, két, há', négy, öt, hat, hét, fordul!
Egy, két, há', négy...
Miért nem fogadsz szót, Jacob?
Amikor kérek valamit.
Egy, két, há'! Két, há'!
Utolsó! Egy, két, há'!
És elölről!
Öt, hat, hét, nyolc és...
Egy, két, há', négy,
öt, hat, hét, nyolc!
Egy, két... Jeremy, a sorba!
Öt, hat, hét, fel!
Egy, két... Folytassátok!
Hét és nyolc!
- És egy... - Mit csinálnak vele?
Nem fontos. Tovább! Hét és fordul! Egy...
Annalisa, a sorba!
Jön a jó rész.
Mi lesz velünk, ha itt maradunk?
És fordul!
Megjavultok szépen.
Mi lesz velünk, ha itt maradunk?
Csodálatos, csodálatos emberekké váltok.
Még inkább önmagatok lesztek.
- Mi lesz velünk? - Utolsó! Egy, két!
Öt, hat, hét, nyolc!
És egy, két, há'...
Mi lesz velünk, ha itt maradunk?
Álljatok vissza a sorba!
Vissza a sorba!
Befelé, most! Befelé, most!
Mindenki befele! Erre!
Rufus!
Gyere be! Rufus!
- Mi lesz? - Ezt nem szabad!
Mindenki a szobájába!
Mi lesz velünk, ha itt maradunk?
Jeremy! Gyere le onnan!
Dr. Mann!
Nem tudtam fegyelmezni őket.
Kapd be!
- Kapd be! - Ja.
- Ja.
- Egy lány vagy! - Ja.
Egy lány vagy!
Egy lány vagy! Mondd ki!
Egy lány, mondjad!
Mondd ki!
Egy lány vagyok.
Szánalmas vagy. Szánalmas.
Add vissza!
A lánc.
Gyere! Felemellek.
Gyere!
Várj! Szétkarcol, nézd!
Várj, várj! Ugye jól van?
- Kicsoda? - Dr. Angeli.
- Persze. Na gyere! - Ne, várj!
- Nem megy. Nem megy. - Mi?
Milyen életünk lesz odakint?
Kérlek, maradj itt velem!
Nem.
Honnan lesz ennivalónk? Hol fogunk lakni?
Hogy keresünk pénzt? Kint pénz kell, és... és...
Mi lesz velem odakint?
Tudod te, mit csinálnának velem? Nem megy.
Várj! Kérlek!
Játszd meg magad Dr. Mann-nak, és kienged a ketrecből.
- Majd. - Nem menne.
De tudom, hogy túlélnéd, tudom,
és gondold el! Csendben ellennénk együtt,
és egy nap kiengednének.
Nem a túlélésről szól. Önmagamként kell túlélnem.
Majd megoldjuk. Valahogy.
Együtt futunk majd. Szabadok leszünk.
- Önmagunk. - De nem vagyok vadmacska.
Sajnálom! De nem.
Attól még fontos vagy nekem.
Kérlek, maradj!
Nem lehet.
- Ne! - Nem maradhatok.
- Maradj, kérlek! - Mennem kell.
Ne!
Jacob!
Maradj!
Felirat: Plint Fordította: Farkas Szabolcs