BROTT
Privata affärer
-Min väska, mitt halsband! Polis! -Halt!
-Halt! Halt! Jag sa halt! -Min handväska! Mitt halsband!
Halt!
Ni är anhållen. Följ med.
Från tidig ålder lärde min far mig att vara polis
betyder mycket mer än att lösa hemska brott och skydda medborgarna.
Det är en livsstil.
Jag minns fortfarande hur skickligt han
ingav den känslan i min syster Marina och mig.
Varje kväll
lekte han med oss genom att lösa mystiska fall.
Fall vi trodde var påhittade,
men som sen visade sig vara verkliga.
Det var min far.
Därför är det en speciell dag, inte bara för mig,
utan för hela min familj.
Med denna befordran kan jag fortsätta att hedra mitt namn,
eftersom jag, som ni vet, är femte generationen av familjen Quiroga
som tjänstgör i kåren.
Jag vill utbringa en skål för min familj.
Utan dem hade jag inte varit här idag.
Jag vill tacka min mamma, Asunción,
som alltid trott på mig
och uppmuntrat mig att följa i min fars fotspår.
Min fru Rosa,
som har stått ut med sin mans konstiga arbetstider utan att klaga.
Och till sist vill jag tacka min syster Marina.
Hon är...
Hon...
Ni känner henne redan.
Var är Marina?
Fröken Marina?
Är talet redan över?
Jag hatar dessa sociala evenemang.
Det poseras, och bara män pratar.
Inget förändras, Héctor.
Var är bilen?
Er bror blir kommissarie,
vem skulle då hålla tal?
Jag vet inte, min mamma, hans fru, en poliskollega.
Det finns inga kvinnliga poliser.
Det är problemet, Héctor.
-Vart ska ni? -Jag har ett viktigt möte.
Fröken, om ni går, kommer ni att få problem.
Och dessutom blir det problem för mig också.
Héctor, jag sa att jag skulle vara där vid befordran och det var jag.
Ingen behöver veta att du såg mig.
Tack!
Stanna hos min mor.
Jag är tillbaka snart!
Förlåt!
Du ser finare ut för varje gång vi ses.
Gillar du den?
Jag älskar den.
Fick du allt jag bad om?
-Allt. -Allt?
Varsågod.
Låt oss se.
Vad var det?
Inget med oss att göra.
Kom.
Nej, inte idag.
Här. Jag kommer snart tillbaka efter den.
Om jag var du skulle jag akta mig.
Tack, Toni.
Hallå?
Är det någon där?
Herregud!
Herregud. Det är...
Håll ut!
Nej!
Polis.
Det har skett ett mord, kom snabbt!
Lugn, fröken.
Berätta vem ni är och var ni är.
Jag är Marina Quiroga. Jag är vid kajen...
Jaha! Det är ni, fröken Quiroga.
Xosé här. Det här är ovanligare än förra gången.
Cabanillas, jag blev just attackerad.
En kvinna ligger död på marken. Mobilisera alla.
Som när de skulle kidnappa sonen till USA:s ambassadör.
Eller när du såg en varg i staden.
Cabanillas, tur att min far inte är här,
annars skulle jag säga hur värdelös du är.
Kan du komma hit med en patrull?
Hamnpatrullen.
Några sjömän hittade just en kvinnokropp i en gränd. Kom.
-Mobilisera bara ditt folk! -Kom igen, Cabanillas.
-Cabanillas? -Fröken, är ni där?
Självklart är jag här. Trodde du att jag hoppat i vattnet?
Vänta här. Jag kommer strax.
Kommissarien.
Var är kroppen?
Där nere.
Jag tänkte gå på ert event, men...
Jag vet att du trodde det skulle bli annorlunda.
Men jag hoppas att vi kan samarbeta.
Zarco.
-Kommissarien. -Informera mig om läget.
Kvinna, 35 år, knivhuggen.
Möjlig dödsorsak: avskuren halspulsåder.
-Några vittnen? -Ja.
För guds skull, använd handskar.
-Marina? -Arturo, äntligen.
De tog bevis utan handskar!
Och en av dem rökte bredvid kroppen.
Vad lär de ut på polisakademin?
Det märks att pappa inte är här längre.
God kväll.
-Kan vi prata lite? -Men...
Snälla.
Vad gör du här?
Vi har letat efter dig för familjefotot.
Jag såg precis ett mord.
En kvinna dog i mina armar,
och du bekymrar dig för invigningsfotot?
Hade du inte gått hade allt varit bra.
Det är alltid samma sak.
Vill du höra mig eller behöver jag en polis
som bryr sig om det enda vittnet som såg mördaren?
Såg du mördarens ansikte?
Ja.
Så du kan beskriva honom.
-Jag kunde... -Men?
Det var mörkt.
-Ja. -Men han hade bruna ögon.
Bra. Vi är ju i Sverige och alla har blå ögon...
När ska du inse att jag kan bidra till utredningar?
Nu börjas det igen.
-Vad är det där? -Se.
Jag försvarade mig med min brosch,
och den här tygbiten fastnade i nålen.
-Högg du honom med en brosch? -Självklart.
Och tygbiten ska leda oss till honom.
Som ett hårstrå till Al Capone.
Det räcker, Marina, hör du mig?
Ursäkta mig, kommissarien.
-Vi har hittat nåt. -Jag kommer.
Marina, stanna här.
De fann den precis.
Den kan vara kopplad till fallet.
-Har ni sett innehållet? -Nej.
Öppna den.
Vetenskaps- och kriminologitidskrifter.
De finns inte i Spanien.
Smuggelgods. Jag borde arrestera dig för detta.
-Du borde läsa dem. -"Olivgrönt, höstens nya färg."
Elegans är inte oförenligt med intelligens.
-Och vem är ni? -Det räcker.
Sluta rymma, sluta leka detektiv,
-sluta utsätta dig för fara. -Jag är inget barn.
Nej, du är värre. Ett barn kan man
slå och ge utegångsförbud.
Tänker du smiska mig här?
Tur att jag har fina trosor.
-Marina! -Vad?
Är jag arresterad? Om inte så tar jag mina tidningar.
Mina herrar, låt oss inte slösa mer tid.
Alla upp, genomsök platsen!
Den döda kvinnan hade en symbol ristad på bröstet,
-mördarens signatur. -Vi meddelar familjen.
-Låt Cabanillas hantera det -Självklart.
Fröken Marina. Tillåt mig.
Nu åker vi hem.
-Jag sa ju att det inte var en bra idé. -Du också?
Jag säger ingenting. Vi får se vad er mor tycker.
Hoppas att hon sover.
Marina, är du där?
Héctor, är Marina med dig?
Héctor!
-Frun ropade? -Var är hon?
Efter vad hon utsatte mig för med alla gäster, så pinsamt!
Säg åt henne att komma ner och visa sig!
Den unga damen är...
Jag har fått nog av henne.
-Jag ska laga en kopp örtte. -Te kan inte bota detta.
Be henne komma ner.
Om du tror att jag gömde mig känner du mig inte, mor.
Jag känner dig. Var var du och såg ut så där?
Jag vet att du åkte ner till hamnen
för att få tag på tidningarna.
-Har Arturo redan rapporterat? -Ja, för jag var orolig.
-För att inte tala om... -Det hemska
med att inte kunna ta ett familjefoto.
Jag vet inte vad jag ska göra med dig.
Jag skulle gå direkt på anisetten.
Bra idé.
Tack och lov att du förstår mig, Héctor.
Så?
Jag menade inte att stjäla rampljuset.
Voilà! En liten glädjeklunk.
Tack.
De pratade inte om något annat vid ceremonin.
Och kom ihåg att Ramón do Porto kommer imorgon.
Jag tänker inte upprepa vad som hände idag.
-Vi välkomnar honom som Gud tänkt. -Hur har Gud tänkt?
-Ifall jag också måste tilltala honom. -Herregud. Du är omöjlig.
-Ett glas till? -Ja, det här är till mig.
Så oanständigt.
Inte ens i den mest vulgära bar har jag sett nåt sånt.
Vilket hyckleri!
Tvinga mig inte att behöva stå ut med att se dig full.
Sov gott, mor.
Du också, kära du.
-Häll upp ett glas till. -Här. Voilà.
Fortsätt. Var inte blyg.
Ursäkta mig.
Det är frustrerande att ha händerna bundna.
Att koppla av i ett bubbelbad måste vara hemskt.
Nej, det är inte det.
Jag kan bara inte sluta tänka på henne.
Oroa er inte. Hon sover redan.
Nej, jag menar inte min mor.
Jag menar kvinnan som mördades i hamnen.
Om far hörde Arturo skulle han vända sig i graven.
Man kan visst ta Capone med ett hårstrå.
Vi har vetenskapen.
För sex år sedan,
löstes mordet på en flicka i Bostonkören
av ett hårstrå från brottsplatsen
som hade exakt samma färg...
Som den hos klubbens städerska,
som visade sig vara körflickans älskare.
Om jag tråkar ut dig, testa min bror.
Allt din bror vill är att du ska vara säker,
vara glad, göra mer normala aktiviteter.
Jag trodde att ingen av oss ville vara normal.
Hur är det med min mamma?
Hon söker ständigt friare åt mig.
Vem vill gifta sig med Ramón do Porto? Han är kort och ful.
För inte så länge sedan såg du unikhet som en gåva.
Jag vill bara inte gifta mig.
Jag ser vart det här är på väg.
Jag tror inte att det är dags att tänka på det.
Jag tror inte jag kan sova inatt.
Därför tog jag med lite champagne.
Jag visste att tankarna skulle snurra i huvudet.
Jag tror att det inte räcker med champagne ikväll.
Anisette då.
Nej, jag har ingen kvar.
Jag är rädd att din mamma har druckit upp allt.
En vacker dag kommer hon att dö av tröstlöshet.
Eller skrumplever.
Var inte så hård mot henne.
Det är beundransvärt hur hon ännu är en galjonsfigur i vår stad.
Få kvinnor klarar det när deras män går bort.
Om min far vore här skulle allt vara annorlunda.
Vi saknar honom alla.
Sov gott.
Vad ser ni här?
En dam som har hängt sig.
Är du säker?
Man måste se bortom det man ser vid första anblicken.
Fokusera på...
Detaljerna!
Precis.
Vad som finns där och vad som inte finns.
Detaljerna berättar historien om brottet.
Det finns ingen pall eller stege.
Damen kunde inte ha gjort det själv. Hur kom hon annars upp där?
Bravo, Marina.
Du har förtjänat polisens honnörsmedalj, unga dam.
När du blir stor kommer du att bli en bra poliskommissarie.
Flickor kan inte bli poliser.
En dag kommer de.
Förändring kommer inifrån.
Låt aldrig någon säga åt dig vad du ska göra.
Du behöver inget märke för att vara en bra polis.
-Förstår du? -Ja jag förstår.
Vad gör ni med er fars pistol?
Övar.
Övar för vad?
För att fånga mördaren.
Följ mig.
Er frukost...
-När städade ni upp allt det här? -Igår kväll.
Ni kan inte ha gjort det perfekt.
-Jag hämtar en dammtrasa. -Nej, Héctor, vänta.
Du behöver inte städa.
Vad behöver fröken mig till då?
Det är dags för mig att bevisa
att jag kan bli den stora polis som min far lärde mig.
Jag förväntade mig inte den reaktionen.
Det hela är galenskap.
Ni kan inte arrestera en mördare som om ni vore en polis,
för att ni är inte polis.
Min far var av en annan åsikt.
Det är en brosch, inte en polismedalj.
Héctor, vi vet båda att det enda som
hindrar mig från att bli polis är att jag är kvinna.
Det är ett faktum. Kanske inte ett problem.
Tro mig, det är det.
Jag är en kvinna med mod och intelligens som tio män.
Och ödmjukhet, glöm inte ödmjukhet.
Det är också viktigt för en bra polis.
Jag visste att jag kunde lita på dig.
Vad?
Jag vill sy en klänning av det här tyget.
Låt mig se.
Det är mycket fin kvalitet.
En trefärgad jacquard.
-Det är ett herrtyg. -Vi lägger könsroller åt sidan.
-Var kan jag hitta det? -Jag vet inte.
Man hittar inte något i detta tyg var som helst.
Något sådant går bara att beställa i Galerias Ribadeo.
Tack för ditt samarbete. Jag noterar det i rapporten.
Vad sa fröken?
Det hela är galenskap.
Du behövde ju inte följa med.
Vad är det för fel på det jag gör?
-Jag shoppar. -Vi vet båda att det inte är sant.
Om jag hade vetat att tygprovet var från mördaren...
Héctor, om du hjälpte min far med några utredningar,
borde du kunna hjälpa mig med det här.
Jag brukade göra ärenden åt herr Alfonso när polisen ringde hem till oss.
Men ni vill göra mig till Watson?
Du ser mer ut som Poirot.
Titta, där är det.
Detta är vårt senaste. Vill ni ta en titt?
-God dag. -God dag.
-Jag letar efter en herrock. -Visst, fröken. För er far?
Min make.
Något speciellt?
Klassisk stil? Något elegant?
Vi vill ha något utöver det vanliga.
Som vi.
-En tweed, kanske? -Nej, inte tweed.
Vad hette det tyget vi gillade så mycket?
Jag vet inte. Jag bryr mig inte om det där modetramset.
-Vi borde bara gå. -Nej, nej. Aldrig.
Vi går inte förrän jag har köpt rocken till dig.
Ibland somnar min vänstra fot.
Om jag fick en ledtråd...
Det är en...
Ja... Jacq...
-Något i tre färger. -Trefärgad jacquard?
-Just det. -Vänta här ett ögonblick.
Tack.
-Det här är vansinnigt. -Sluta klaga.
Du behövde inte komma.
Ursäkta mig.
Så underbart!
Tack så mycket.
Prova den, älskling, den ser bra ut.
-Om jag får... -Ja, tack.
Den är så snygg.
Det är väl inte många kunder som har råd med något sådant?
Den är dyr, ja,
men den har varit populär den här säsongen.
Verkligen?
Jag har tappat räkningen hur många vi har sålt.
Jaså?
Så? Tar ni den?
-Nej, nej, gode Gud. Ta av den. -Den var inte så illa.
Vi letade efter något mer exklusivt,
som vi skulle kunna identifiera oss med.
Ingen tvekan om det. Jag kan inte identifiera mig med den här.
Tack.
Attans. Vi har inte gjort så mycket framsteg.
-Fröken... -Jag vet, säg det inte.
Jag borde inte utreda.
Men jag var så nära. Om jag bara hade en ledtråd till...
Såg eller hörde du något på brottsplatsen?
Jag?
Ingen lägger ju märke till butlern.
Så observant som du är,
såg eller hörde du säkert mer än alla andra.
Jag hörde inget av intresse, kan jag försäkra.
-Vad gjorde du nyss? -Vad menar ni?
Jag växte upp med dig.
Du känner mig, men jag känner också dig.
Du rörde vid örat, och det betyder att du ljuger.
Jag ljuger aldrig.
-Jag visste det! -Vad gör ni?
Snälla, Héctor, berätta för mig. Snälla, säg det.
-Vad såg du? -Okej.
Jag hörde några poliser säga
att offret hade en symbol ritad på kroppen.
-En symbol? -Något kring bröstet,
som om det vore mördarens signatur.
Varför sa du inte det förut?
Vänd om, vi måste utreda.
-Vad? -Sväng!
Det enda sättet att utreda symbolen är att ta oss in där.
Varför frågar ni inte herr Ricardo direkt?
Skulle rättsläkaren ge mig den informationen,
även om han stod nära min far?
Nej, du måste smyga in. Du gör vägen fri för mig.
BÅRHUS
Jag vill bara veta om symbolen finns.
Ingen skulle tro det.
Om symbolen dyker upp letar ni bara efter en annan symbol,
och sen en annan symbol, och så kommer det att fortsätta.
-Jag går. -Jag lovar att vi åker hem efteråt.
-Lova? -Ännu en död?
Här är uppgifterna.
Lovar ni?
Vadå? Kom, Héctor.
Sätt fart. Gå.
Då ska vi se...
Okej, namnet är korrekt. Datumet också...
-God eftermiddag. -Hallå, vart ska ni?
Ursäkta. För att göra en anmälan,
går man in här?
-Om man är död, ja. -Vad?
Det här är bårhusets ingång.
Ingången till stationen är på framsidan.
Det är så att de stal allt från mig.
Vad kan jag göra? Ge er ett lik?
-Se så, ge er iväg. -Nej... Om...
-Förlåt. -Jag sa åt er. Gå till polisstationen.
God eftermiddag.
Det är åt andra hållet, sir!
Vi fokuserar på att fastställa orsaken...
Där är bra, tack. Den ska till kylförvaringen.
Fokusera på kronologin i...
Marina?
-Fröken, jag följer bara order. -Ni kan inte gripa mig.
Jag letade efter min bror.
Morais till utredningsrummet.
Just vad jag behövde.
Ja. Ja, nej...
Ja, jag tittar på rapporten.
Oroa er inte, fröken Quiroga.
Det hade inget med fallet att göra.
Jag behöver inte förklara vad jag gör på min fritid.
En picknick i parken med vänner
har ingen betydelse.
Men ni smet in på bårhuset
där det finns ett offer i fallet vi utreder.
-Därför... -Ett offer? Eller flera?
För jag tror att ni glömt...
Ni nämner inte för allmänheten att det är ett seriebrott.
-Jag vet inte vad ni pratar om. -Det hoppas jag.
Annars bevisar ni att den här polisstationen,
lämnar mycket att önska sen far lämnat.
Hur länge har ni varit här?
Ni vet ännu inte vem jag är?
Jag är Pablo Zarco, den...
Den bästa eleven från min pappas sista klass.
Jag vet inte om jag var den bästa, men...
Men ja, er far var min mentor.
Jag beundrade er också mycket.
För mannen som förbinder oss,
kan ni säkert erkänna
att mannen i hamnen inte bara är mördare,
utan en seriemördare som märker offren med franska liljan.
Vet ni att ni kan fängslas för det ni just gjorde?
Jag kan dra in pressen så har ni hela staden efter er.
Det är en seriemördare på fri fot!
Vad vill ni ha?
Hallå där.
Först och främst, börja dua mig.
Nej. Helst inte, fröken Quiroga.
Det sägs att man bör hålla avstånd till er.
Men du är speciell.
För min far, menar jag.
Och om du var speciell för min far, är du speciell för mig.
Pablo...
Jag kan hjälpa dig med fallet!
Nej.
Jag har bara varit här i tio månader,
och riskerar inget för dig.
-Kvinnor bör varnas för faran. -Överdriv inte.
-Han attackerar bara prostituerade. -Är de inte kvinnor?
Visa mig rapporterna från de andra morden.
-Det ni ber mig göra är galet. -Ja.
Likaså idén om kvinnliga poliser.
Ändå trodde far på den.
Pablo, jag var också en begåvad elev.
Men hemma.
Hjälp mig att lyckas. Som om han fortfarande var här.
KVINNA HITTAD MÖRDAD
Jag kan fortfarande inte tro att de lät er fotografera alla bevis.
Pablo visade sig vara mycket mer resonlig än han verkade.
Jag trodde att utpressning hade något att göra med hans eftergift.
Där är fortfarande damm.
Låt oss börja.
Tre mord på tre olika platser och datum
utan någon relation till varandra.
Alla fick halsen skuren med en kniv
och samma symbol ristad på bröstet, en fransk lilja.
Den franska liljan är en avbild av en lilja,
som representerar renhet i kropp och själ.
Kanske tänkte mördaren rena dem med den.
Den första de hittade var Julia Ndongo, ålder cirka 44 år, av afrikanskt ursprung.
Den andra var Manoli, efternamn okänt, hon var papperslös.
Och den tredje var den stackars kvinnan i hamnen.
Carmen Ulloa, 49 år gammal, galiciska.
Det är ett pussel utan slut.
Jag trodde inte du inte var intresserad av fallet.
Vanans makt.
Så många gånger jag lyssnade på er far.
Kan du hjälpa mig med något?
Det tror jag inte.
Vad vill ni göra med den här saken?
Ramón! Jag undrade just när du skulle komma.
God eftermiddag fru Asunción, jag...
Friaren!
Tack. Marina!
-Héctor! Är Marina med dig? -Akta, den är ömtålig.
Möt mig utanför muren.
Ni lovade att jag bara skulle lasta den i bilen.
Men det har blivit mer komplicerat. Tack, Héctor.
-Vill du ha en drink tills hon kommer? -Nej, tack.
Jag tål inte alkohol så bra.
-Jag föredrar vatten. -Verkligen!
-Det förväntade jag mig inte. -Det är så jag är.
-Ett glas vatten då, med lite is. -Ja, tack.
-Ta av dig rocken, kära du. -Ja, rocken.
Ursäkta!
Ni är skyldig mig en stor gentjänst.
Héctor, tack.
Ni ska veta att er mor har sagt åt mig att finkamma staden tills jag hittar er.
Min mamma gillar verkligen den där Ramón.
Vad tyckte du om honom?
Han har korta ben, inte sant?
Nu kör vi.
-Jag vet inte vad vi gör här. -Utreder.
På denna plats dog Julia, den första kvinnan som mördades.
Vi ställer den här. Försiktigt.
Så där ja.
Många kriminologiska studier
talar om vikten av det första mordet.
Mördaren har ännu inte förfinat sin teknik,
och är mycket mer benägen att göra misstag.
Jag förstår det, men det har gått veckor sedan mordet.
Det finns nog inga bevis kvar.
Har du hört talas om infraröd strålning?
Strålning? Som i en atombomb?
Nej. Som i en vanlig glödlampa.
Slå på generatorn.
Om man placerar ett specialfärgat glas
som blockerar allt ljus utom ultraviolett ljus,
reagerar vissa vätskor, som blod eller fingeravtryck, på det.
Och så säger de att era tidningar är värdelösa.
Titta.
Spår av blod.
Det var nog där han först attackerade.
Hjälp!
Flickan flydde den vägen.
Mördaren hann förmodligen upp henne på den här sidan.
Titta här.
Här förlorade hon mycket blod.
Hon måste ha fallit ner här.
Han tog förmodligen strypgrepp och de kämpade.
Mördaren kom ner hit för att göra slut på henne
och rista in den franska liljan.
Han hoppade förmodligen ner här.
Låt oss se.
Här är det.
Héctor, öppna min portfölj och ta fram pincetten.
Och pulvret.
Tack.
Det ser ut som ett insektsskal.
Något som gick polisen helt obemärkt förbi
och som vi precis har upptäckt.
Vad är det?
Jag måste erkänna att bara en person
har imponerat lika mycket på mig med sina slutsatser
som du just har gjort, och den personen var din far.
Vad var det?
Kom, Héctor, vi åker.
Vart ska ni?
Är ni galen, fröken Quiroga?
Det var inte hårt. Spionerade du?
Jag utredde. Jag är polis, om ni minns.
-Utredning i min bil? -Prata inte dumheter.
Jag vet att ni hittat något ni tänker ta med er.
Du spionerade ju inte.
Fröken Quiroga, samarbeta.
Ni vet vad de säger, "Två huvuden är bättre än ett."
Problemet är att med dig skulle vi vara tre.
Det var synd,
för på stationen finns ett mikroskop
med femtio gångers förstoring,
och vad det än är som ni har tagit,
ser det väldigt litet ut.
-Ni är... -Sluta, nej, nej.
Det är elegantare att inte avsluta meningen.
Ska vi åka?
Tack så mycket.
Försiktigt.
Du klämmer för hårt, den går sönder.
Fröken Quiroga, om jag ville ha skäll
skulle jag stanna hemma.
Har din fru dåligt humör?
Min mamma.
Nu har vi något gemensamt.
Titta på det här.
-Får jag? -Förlåt.
Tack.
Det är någon sorts tusenfoting.
Det är nog inte ovanligt att hitta dem i en smutsig gränd.
Det viktiga är om mördaren hade den på sig
och lämnade den på väggen.
-Vad gör ni? -Tar bort orenheter.
Försiktigt... men...
Ni har rätt, det är bara en insekt.
-Nej. Vad är det? Vad såg du? -Ingenting.
Vi har fått nog av den här detektivleken för idag.
-Inte sant? -Jag tror också det.
Fröken Quiroga, ni är skyldig att säga om ni hittat något.
Se till att vila er, detektiven.
Jag är glad att ha er i staden.
Kom, Héctor.
Koschenillsköldlus!
Vad? Jag tycker att han är en snygg ung man.
Vad? Nej, insekten, menar jag.
Det är en röd koschenillsköldlus.
-Hur vet du det? -Titta.
Den här fläcken kom när jag rörde insekten.
Min favoritkappa är färgad likadant. Jag vet var vi kan hitta mördaren.
Berätta för polisen då, så är det klart.
Nej.
Stanna, Héctor.
Här är det.
-Är ni säker? -Ja.
Stadens enda fabrik som färgar tyg med koschenillsköldlus.
Vet inte varför, men jag trodde att det skulle vara ljust och glänsande.
Kom igen, en stor man som du kan inte vara rädd för det här.
Tur att de inte jobbar natt.
Tänk om det finns en säkerhetsvakt?
Då är vi två mot en.
Vad är det?
Titta.
Fantastiskt.
Göm dig, Héctor!
Varför ska vi gömma oss? Vi gör intrång på privat egendom.
Vad gör ni, fröken?
Varför fick ni för er att ta med er fars pistol?
För guds skull, fröken. Vi går härifrån.
Tänk om det är mördaren?
Är du okej?
Stanna!
-Fröken, är ni okej? -Ja.
-Var lärde du dig att skjuta så? -Skjuta?
Att trä en nål första gången kräver mycket träffsäkerhet.
Ursäkta mig.
Imorgon ber jag Josefa att laga den.
Och om ni ger mig andra skon, sliter jag av klacken så ni slipper halta.
Såklart, jag vet.
Marina, var har du varit, klädd så där?
-Den unga damen... -Shoppade.
-Shoppa. -Ramón do Porto, trevligt.
-Trevligt att träffas. -Jag...
Tack så mycket. Godnatt.
Trevligt.
-En drink? -Nej, tack, Héctor.
"Nyfikenhet dödade katten."
Blomman är en varning att träda tillbaka.
I NÄSTA AVSNITT...
Aldrig.
-Har du en plan? -När har jag inte haft någon?
Jag kommer att göra det.
Räkna med mig.
Ingen rör dig! Polisen!
Bromsa!
Jag kommer att kräkas.
Privata affärer
EN PRIVAT ANGELÄGENHET AVSNITT 1: FRANSKA LILJAN
Undertexter: Ika Forssell
Kreativ ledare Monika Andersson