ЗЛОЧИН
- Моя сумочка, моє намисто! Поліція! - Стій!
- Моя сумочка! - Стояти! Я наказав стояти!
Стоп!
Вас заарештовано. Ходімо.
Мій тато змалку пояснив мені, що бути поліцейським –
це не лише розв'язувати жахливі злочини й захищати населення.
Це спосіб життя.
Я досі пам'ятаю, як уміло
він плекав це почуття в мені й моїй сестрі Марині.
Щовечора
він грався з нами в детективів.
Ми думали, що ці справи вигадані,
та згодом дізналися, що все це правда.
Таким був мій батько.
Тому сьогодні – особливий день не лише для мене,
а й для всієї моєї сім'ї.
Це підвищення дозволить мені підтримувати репутацію сім'ї,
бо, як вам відомо, у сім'ї Кіроґа я поліцейський
у п'ятому поколінні.
Вип'ємо за мою сім'ю.
Без них мене б тут сьогодні не було.
Я хочу подякувати своїй мамі, Асунсьйон,
яка завжди вірила в мене
і спонукала піти по татовій стежці.
Моїй дружині, Розі,
яка без зауважень мирилася з дивакуватим графіком свого чоловіка.
І нарешті я хочу подякувати своїй сестрі Марині.
Вона…
Ну, ви вже її знаєте.
Де Марина?
Міс Марино?
Хіба промова вже закінчилася?
Мене від світських подій нудить.
Саме позерство, говорять лише чоловіки.
Усе те саме, Гекторе.
Де машина?
Вашого брата призначають інспектором,
хто ще зможе виступити?
Не знаю, моя мама, його дружина, колега з поліції.
Але в поліції немає жінок.
У тім-то й річ, Гекторе.
- Куди ви? - Я маю зустріч, яку не можу пропустити.
Міс, якщо ви поїдете, то потрапите в біду.
Разом зі мною, що гірше.
Гекторе, я сказала, що прийду на оголошення, і його вже зробили.
Нікому не кажи, що бачив мене.
Дякую!
Залишайся біля мами.
Скоро буду!
Вибачте!
Ти щоразу все елегантніша.
Тобі подобається?
Дуже.
Ти дістав усе, що я просила?
- Усе. - Так?
Воно тут.
Давай глянемо.
Що це було?
Те, що нас не стосується.
Пішли.
Ні, не сьогодні.
Тримай. Я скоро повернуся.
Я б на твоєму місці був обережнішим.
Дякую, Тоні.
Агов?
Тут хтось є?
О боже!
О боже. Це…
Тримайтеся!
Ні!
Поліція.
Сталося вбивство, негайно приїжджайте!
Спокійно, міс.
Скажіть, хто ви і де ви зараз.
Я Марина Кіроґа. Я на причалі…
О! Це ви, міс Кіроґа.
Це Хосе. Цього разу ви більш оригінальні.
Кабанільясе, на мене щойно напали.
Поруч зі мною лежить труп жінки. Піднімай усіх.
Це як тоді, коли хотіли викрасти сина посла США.
Чи коли ви побачили вовка посеред міста.
Кабанільясе, якби мій батько був живий,
я б сказала йому, який ти нікудишній.
Зроби послугу й виклич патруль.
Портовий патруль.
Якісь моряки щойно знайшли труп жінки в провулку. Ходімо.
- Просто поклич своїх людей! - Пішли, Кабанільясе.
- Кабанільясе? - Міс, ви ще тут?
Звичайно, тут. Чи я мала стрибнути у воду?
Зачекай на мене. Я ненадовго.
Інспекторе.
Де тіло?
Унизу.
Я збирався прийти на вашу подію, але…
Я знаю, що ти очікував іншого,
але я сподіваюся, що ми спрацюємося.
Зарко.
- Інспекторе. - Розкажи, що ти знайшов.
Жінка, 35 років, ножове поранення.
Можлива причина смерті: перерізана сонна артерія.
- Свідки є? - Так.
Заради бога, одягніть рукавички.
- Марина? - Артуро, нарешті.
Вони збирали докази без рукавичок!
А один із них курив біля мертвої.
Чого їх там учать в академії?
Видно, що тата більше немає.
Добрий вечір.
- Ми можемо поговорити? - Але…
Будь ласка.
Що ти тут робиш?
Ми тебе шукали для сімейного фото.
Я щойно стала свідком вбивства.
Жінка вмерла біля мене, і мене майже вбили,
а ти хвилюєшся через офіційне фото?
Якби ти не пішла, то була б у порядку.
Ти не міняєшся.
Ти хочеш моїх свідчень чи я маю знайти когось,
кому не байдужий єдиний свідок, який бачив убивцю?
Ти бачила його обличчя?
Так.
То ти можеш його описати.
- Можу… - Але?
Було дуже темно.
- Ага. - Але в нього були карі очі.
Чудово. Оскільки ми в Швеції і всі маємо блакитні очі…
Коли ти зрозумієш, що я можу бути корисна слідству?
Знову.
- Що це? - Глянь.
Я використала брошку для захисту,
і цей шматок тканини застряг на вістрі.
- Ти штрикнула його брошкою? - Звичайно.
А ця тканина приведе нас до нього.
А з волоском ми схопимо Аль Капоне.
Годі, Марино, чуєш мене?
Вибачте, інспекторе.
- Ми дещо знайшли. - Іду.
Марино, лишайся тут, будь ласка.
Вони щойно її знайшли.
Вона може стосуватися цієї справи.
- Ви дивилися, що всередині? - Ні.
Відкривай.
Журнали про науку й кримінологію.
Такі не купиш в Іспанії.
Контрабанда. Тебе треба арештувати за це.
- А тобі слід почитати їх. - «Оливково-зелений, новий колір осені».
Елегантність не протирічить розуму, детективе.
- А ви хто? - Годі.
Досить тікати, досить рознюхувати.
- Годі піддавати себе небезпеці. - Я не дитина.
Ти гірша. Дитину можна відшльопати
і поставити в куток, щоб сиділа вдома.
Будеш мене шльопати тут?
Добре, що я вдягнула гарну білизну.
- Марино! - Що?
Мене заарештовано? Бо якщо ні, я заберу свої журнали.
Панове, годі марнувати час.
Усім обшукувати територію. Уперед!
Слухай, у померлої на грудях було вирізано символ.
- Мітка вбивці. - Ми повідомимо сім'ю.
- Доручи Кабанільясу. - Звісно.
Міс Марино. Дозвольте.
Поїхали додому.
- Я казав, що це була погана ідея. - І ти теж?
Я мовчатиму. Побачимо, що скаже ваша мати.
Хай би вона спала, прошу.
Марино, це ти? Марина з тобою?
Гекторе, Марина з тобою?
Гекторе!
- Кликали, мем? - Де вона?
Після того сорому, що я через неї пережила з тими гостями!
Скажи їй, щоб показалася!
Юна леді зараз…
Який тягар ця донька.
- Я заварю вам ще чашечку чаю. - Чай тут не зарадить.
Скажи їй, щоб спустилася.
Якщо ти думаєш, що я ховалася, то ти мене не знаєш, мамо.
Я знаю тебе, люба. Де ти була в такому вигляді?
Я знаю. Ти пішла до причалу,
щоб дістати ті журнали.
- Артуро вже доповів? - Так, бо я хвилювалася.
- Не кажучи про… - Яке приниження.
Не мати змоги зробити сімейне фото.
Я не знаю, що з тобою робити.
Я б одразу пішов за анісетом.
Так.
Хвала богу, що ти мене розумієш, Гекторе.
Тож?
Я не хотіла привертати увагу.
Вуаля! Ковток утіхи.
Дякую.
Що ж, вони лише про тебе й торочили.
І пам'ятай, завтра прийде Рамон де Порто.
Я не хочу, щоб було як сьогодні.
- Ми приймемо його як годиться. - І як саме годиться?
- Я не хочу помилитися. - Боже, ти невиправна.
- Ще бокал? - Так, для мене.
Як нечемно.
Я не бачила такого навіть у найзлиденнішому барі.
Хто б казав!
Тільки не вчиняй істерику, якщо нап'єшся.
Солодких снів, мамо.
І тобі, дорогенька.
- Налий мені ще. - Вуаля.
Лий, не соромся.
Перепрошую.
Це так дратує – мати зв'язані руки.
Так, лежати у ванні з бульбашками, мабуть, жахливо.
Я не про це.
Я просто не можу викинути її з голови.
Не хвилюйтеся. Вона вже спить.
Я не про матір.
А про жінку, яку вбили в порту.
Якби тато чув Артуро, то перевернувся б у труні.
Капоне точно можна зловити з волоском.
Нам служить наука.
Шість років тому
вбивство дівчинки з бостонського хору
розв'язали, знайшовши волосок,
що мав таку саму фарбу…
Яку використовувала прибиральниця клубу,
що виявилася коханою дівчини.
Якщо тобі нудно, мій брат тебе зрозуміє.
Ваш брат лише хоче, щоб ви були в безпеці,
були щасливою, жили нормальним життям.
Я думала, що ніхто з нас обох не хоче бути нормальним.
Що ти думаєш про мою маму?
Вона все шукає мені кавалерів.
Хто б вийшов за Рамона де Порто? Він коротун і має моноброву.
Не так давно вас приваблювала нетиповість.
Я просто не хочу заміж.
Я бачу, до чого ви хилите.
Не думаю, що зараз час думати про це.
Не думаю, що зможу заснути сьогодні.
Саме тому я приніс шампанського,
бо знав, що ви сушитимете над цим голову.
Думаю, сьогодні шампанського буде недостатньо.
Тоді анісет.
О ні, уже не залишилося.
Боюся, ваша мати все випила.
Колись вона помре від спустошення.
Або цирозу.
Не дорікайте їй.
Її приклад вартий захоплення в цьому місті.
Небагато жінок досягають успіху, поховавши свого чоловіка.
Якби мій батько був тут, усе було б інакше.
Ми всі за ним сумуємо.
На добраніч.
Що ви тут бачите?
Жінку, що повісилася.
Точно?
Ви не повинні зациклюватися на очевидному.
Зосередьтеся…
На деталях!
Саме так.
Що є і чого немає.
Історія злочину складається з деталей.
Немає стільця чи драбини.
Жінка не могла зробити цього сама. Як вона туди вибралася?
Молодець, Марино.
Ти здобула поліцейську медаль заслуги, юна леді.
Коли виростеш, із тебе буде чудова інспекторка.
Дівчат у поліцію не беруть.
Колись це зміниться.
Зміни почнуться зсередини.
Ніколи не дозволяй комусь указувати, що тобі робити.
Тобі не потрібен значок, щоб бути хорошою правоохоронницею.
- Зрозуміла? - Так.
Що ви робите з батьковим пістолетом?
Тренуюсь.
Тренуєтесь для чого?
Ловити вбивцю.
Ходімо зі мною.
Ваш сніданок…
- Коли ви це прибрали? - Учора ввечері.
Ви недопрацювали.
- Я принесу віник з пір'я. - Зачекай, Гекторе.
Мені не потрібне прибирання.
Тоді для чого я вам?
Прийшов час мені довести,
що я можу бути чудовою поліцейською, як учив батько.
Не очікувала такої реакції.
Це божевілля.
Ви не можете арештувати вбивцю, наче ви з поліції,
бо ви не з поліції.
Мій батько б не погодився.
Це шпилька, а не поліцейська медаль.
Ми обоє знаємо, що єдина річ, яка не дає
мені працювати в поліції, – це те, що я жінка.
Це факт. Не думаю, що це проблема.
Повір, що так.
Я жінка, чиєї мужності й розуму вистачить на 10 чоловіків.
І скромності, не забувайте про скромність.
Це теж важливо для поліцейського.
Я знала, що можу на тебе покластися.
Що?
Я хочу зробити сукню з цієї тканини.
Дайте гляну.
Це якісна тканина, дуже якісна.
Триколірний жакард.
- Це чоловіча тканина. - Давай наразі відкинемо стать.
- Де її можна знайти? - Я не знаю.
Речі з цієї тканини не можна знайти абиде.
Щось подібне можна замовити лише в «Галереї Рібадео».
Дякую за твою співпрацю. Я згадаю її в звіті.
Що ви сказали?
Це просто божевілля.
Я казала, що тобі необов'язково йти.
Хіба я роблю щось не так?
- Я йду по магазинах. - Ми обоє знаємо, що це неправда.
Ви використали мене. Якби я знав, що це належало вбивці…
Гекторе, якщо ти допомагав із розслідуваннями моєму батьку,
тобі не слід картати себе за допомогу мені.
Я приймав повідомлення для дона Альфонсо, коли поліція йому дзвонила.
А ви хочете, щоб я був вашим Вотсоном.
Ти більше схожий на Пуаро.
Дивись, ми прийшли.
«ГАЛЕРЕЯ РІБАДЕО»
Це наша остання новинка. Хочете подивитися?
- Доброго ранку. - Доброго ранку.
- Я шукаю чоловіче пальто. - Звичайно. Для вашого батька?
Чоловіка.
Щось конкретне?
Класичний стиль? Щось показне?
Ми б хотіли щось нетипове.
Як ми.
- Можливо, твідовий? - Ні, боронь боже.
Як звалася та тканина, що нам так сподобалася?
Я не знаю. Ти ж знаєш, що мені байдуже на моду.
- Нам пора йти. - Ні. Нізащо.
Ми не підемо, поки не купимо тобі пальто.
Іноді моя ліва нога затерпає.
Якби ви дали мені підказку…
Це…
Жа… Жак…
- Щось із трьох кольорів. - Триколірний жакард?
- Точно. - Зачекайте хвильку.
Дякую.
- Це маячня якась. - Не скаржся.
Я просила не приходити.
Перепрошую.
Як чудесно!
Дуже вам дякую.
Приміряй, любий, виглядатиме чудово.
- Можна… - Так, дякую.
Виглядає божественно.
Не кожен відвідувач може це собі дозволити, так?
Це дорогий фасон, так,
але він добре продається в цьому сезоні.
Справді?
Так. Я збилася рахувати, скільки ми продали.
Серйозно?
То як? Будете брати?
- Боже, ні. Зніми його. - Мені здається, він непоганий.
Але ми шукали щось ексклюзивніше,
що дозволило б нам ідентифікуватися.
Маєш рацію. Я не можу цим ідентифікуватися.
Дякую.
Трясця. Ми недалеко просунулися.
- Міс… - Я знаю, не кажи знову.
Мені не треба розслідувати.
Але я знаю, що була близько. Якби лише в мене була інша зачіпка…
Чи ти щось чув або бачив на місці вбивства?
Я?
Як ти кажеш, ніхто не помічає прислугу.
Ти спостережливий,
тож мусив щось побачити або почути.
Я нічого не чув, запевняю вас.
- Що ти щойно зробив? - Ви про що?
Гекторе, я виросла з тобою.
Ти знаєш мене краще за всіх, але і я тебе знаю.
Ти щойно торкнувся свого вуха, а отже, ти брешеш.
Я ніколи не брешу.
- Я знала! - Що ви робите?
Будь ласка, Гекторе, ти мусиш розповісти мені.
- Що ти бачив? - Добре.
Я чув, як поліцейський зауважив, що на тілі жертви
було намальовано символ.
- Символ? - Щось біля її грудей.
Наче мітка вбивці.
Чому ти мені раніше не сказав?
Розвертайся, треба розслідувати.
- Що? - Розвертайся!
Єдиний спосіб дослідити символ – це потрапити всередину.
Чому б вам прямо не спитати дона Рікардо?
Думаєш, коронер видасть мені цю інформацію,
хоч він і дружив із моїм батьком?
Ні, ми маємо прокрастися всередину. Ти прокладеш шлях.
МОРГ
Я лише хочу знати, чи цей символ існує.
Ніхто в це не повірить.
Якщо ви знайдете його, то почнете шукати інший,
а тоді третій символ, і це ніколи не закінчиться.
- Я йду геть. - Обіцяю, після цього ми поїдемо додому.
Нова смерть?
Так, ось деталі.
Ви обіцяєте?
Що? Ходім, Гекторе.
Давай. Уперед.
Подивимось.
Гаразд, ім'я і дата правильні.
- Доброго дня. - Гей, ви куди?
Вибачте. Подати скаргу,
вхід сюди?
- Якщо ви мертві, так. - Що?
Це вхід до моргу.
Вхід до відділку з іншого боку.
Річ у тім, що мене обікрали.
Чим я можу зарадити? Дати вам трупа?
- Ну ж бо, ідіть геть. - Ні… Якщо…
- Вибачте. - Сказано ж. Ідіть до відділку.
Гарного дня.
Сер, вхід з іншого боку!
Ми не будемо зосереджуватися на встановленні причини…
Можна тут, дякую. Воно прямує на зберігання.
Ми сфокусуємося на хронології…
Марино?
- Міс, я лише виконую наказ. - Ви не маєте права мене затримувати.
Я заблукала, шукаючи брата.
Мораїсе, до кімнати розслідувань.
Саме те, чого я хотіла.
Так. Так, ні…
Так, я дивлюся звіт.
Не турбуйтеся, міс Кіроґа.
Те, що ви бачили, не стосується справи.
Я не маю пояснювати, чим я займаюся у свій вільний час.
Якби ви робили пікнік із друзями,
мені було б байдуже.
Але ви проникли в морг,
де лежить жертва у справі, яку ми розслідуємо.
- Тому… - Жертва? Чи жертви?
Бо, думаю, ви забули…
Ви забули повідомити людям, що це не одиничний злочин.
- Не розумію, про що ви. - Сподіваюся, розумієте.
Інакше ви ще раз продемонструєте, що цей відділок
після смерті мого батька зійшов на пси.
Як довго ви тут?
Ви все ще не знаєте, хто я.
Я Пабло Зарко…
Найкращий учень останнього випуску мого батька.
Ну, не знаю чи найкращий…
Але так, ваш батько був моїм наставником.
Він також дуже вас поважав.
Заради його світлої пам'яті
ви мусите без проблем визнати,
що чоловік у порту – не просто вбивця,
а серійний убивця, що позначає своїх жертв лілією.
Я можу кинути вас у камеру за те, що ви зробили.
А я можу розказати пресі, і все місто розлютиться на вас.
Серійний убивця гуляє вулицями!
Чого ви хочете?
Облиште це.
Перш за все, можемо перейти на «ти».
Я б волів цього не робити, міс Кіроґа.
Мені казали, що від вас краще триматися на відстані.
Але ти особливий.
Тобто для мого батька.
Якщо ти був особливим для нього, то ти особливий і для мене.
Пабло…
Я можу допомогти з цією справою!
Ні.
Ні. Я тут лише десять місяців
і не ризикуватиму заради вас.
- Жінок слід попередити про небезпеку. - Не перебільшуйте.
- Він атакує лише повій. - Пардон? Хіба вони не жінки?
Мені треба подивитися звіти про інші вбивства.
- Те, про що ви просите, – дикість. - Так.
Як і робота жінки в поліції.
Але мій батько вірив у це.
Пабло, я теж була обдарованою ученицею.
Але вдома.
Допоможи мені. Наче він досі з нами.
ЖІНКУ ЗНАЙШЛИ ВБИТОЮ
Досі не вірю, що вони дозволили вам сфотографувати всі ті докази.
Пабло виявився значно розважливішим, ніж я думала.
Здається, шантаж відіграв роль у його співпраці.
Облиш пил.
Отже.
Три вбивства в різних місцях у різні дні
без очевидного зв'язку одне з одним.
Усім трьом перерізали горло ножем,
а на грудях вирізали символ лілії.
Ця квітка символізує
чистоту тіла й духу.
Можливо, вбивця хотів таким чином їх очистити.
Першою знайденою жертвою була Юлія Ндонґо, 44 роки, африканського походження.
Другою була Манолі, прізвище невідоме, її не було в переписі.
Третьою була бідолаха, яку я знайшла в порту.
Кармен Улоа, 49 років, із Галіції.
Цій загадці не видно кінця-краю.
А я думала, що тобі не цікава ця справа.
Сила звички.
Я часто слухав вашого батька.
Допоможеш мені з чимось?
Не думаю.
Що ви хочете зробити з цією штукою?
Рамоне! Я саме думала, коли ви прибудете.
Доброго дня, місіс Асунсьйон, я приніс вам…
Кавалер!
Дякую. Марино!
- Гекторе! Марина з тобою? - Обережно, воно тендітне.
Зустрінемося за стіною.
Ви казали, що мені лише треба повантажити це в машину.
Завдання ускладнилося. Дякую, Гекторе.
- Хочете випити, поки вона йде? - Ні, дякую.
Я погано реагую на алкоголь.
- Краще води. - Справді!
- Неочікувано. - Такий я вже вдався.
- Тоді склянку води з льодом. - Так, дякую.
- Зніми пальто, любий. - Так, пальто.
Вибачте!
Ви переді мною в боргу.
Дякую, Гекторе.
Ваша мати сказала, щоб я обшукував місто, поки вас не знайду.
Мамі справді подобається той Рамон.
Що ти про нього думаєш?
У нього короткі ноги, чи не так?
Поїхали вже.
- Я не знаю, що ми тут робимо. - Розслідуємо.
Тут убили Юлію, першу жертву.
Поставимо це тут. Обережно.
Отак.
Дослідження з кримінології
часто пишуть про важливість першого вбивства.
Вбивця ще не відточив свою методу
і більш схильний до помилок.
Я розумію, але з часу смерті минули тижні.
Речових доказів уже не залишилось.
Ти чув про інфрачервону радіацію?
Радіацію? Як в атомної бомби?
Ні. Як у звичайної лампочки.
Увімкни генератор.
Якщо використати скло з особливим відтінком,
яке блокує все світло, крім ультрафіолетового,
деякі рідини, як-от кров або відбитки пальців, реагують на світло.
А кажуть, що ваші журнали – непотріб.
Глянь.
Сліди крові.
Мабуть, тут її вперше атакували.
Допоможіть!
Дівчина втекла туди.
Вбивця, імовірно, зупинив її з цього боку.
Поглянь на це.
Тут вона втратила багато крові.
Мабуть, тут вона впала.
Схоже, він схопив її, і вони боролися.
Вбивця мусив спуститися сюди, щоб прикінчити її
і вирізати лілію.
Мабуть, він зістрибнув звідси.
Подивимось.
Знайшла.
Гекторе, відкрий валізку й витягни щипці.
І пудреницю.
Дякую.
Схоже на шкаралупу комахи.
Щось, що оминула увагою поліція,
але щойно знайшли ми.
Що таке?
Мушу визнати, що єдина інша людина,
яка вражала мене своїми умовиводами настільки,
наскільки ви зараз, – це ваш батько.
Що це було?
Нам треба йти, Гекторе.
Ви куди?
Ви з глузду з'їхали, міс Кіроґа?
Легко відбувся. Ти шпигував за нами?
Я займався слідством. Я ж поліцейський.
- Слідством у моїй машині? - Не кажіть дурниць.
Я знаю, що ви знайшли щось і плануєте взяти це з собою.
Ти ж казав, що не шпигував.
Міс Кіроґа, співпрацюйте.
Як-то кажуть: «Одна голова добре, а дві краще».
Біда в тому, детективе, що разом з вами нас троє.
Це прикро.
У нас у відділку є мікроскоп,
який збільшує зображення в 50 разів,
а те, що ви взяли,
виглядає дуже крихітним.
- Ти… - Годі, ні.
Я б не став завершувати це речення.
Їдьмо, будь ласка.
Дякую ґречно.
Обережно.
Ти забагато стискаєш, роздавиш зараз.
Міс Кіроґа, якби я хотів слухати нотації,
то залишився б удома.
Твоя дружина гостра на язик?
Моя мати.
Що ж, у нас є дещо спільне.
Це ж треба.
- Дозвольте. - Вибач.
Дякую.
Це якась багатоніжка.
Власне, знахідка чогось такого в брудному провулку не дивує.
Важливо те, що вона була на вбивці
і він залишив її у стіні. Дай гляну.
- Що ви робите? - Забираю домішки.
Обережно… Але…
Маєш рацію, це просто комаха.
- Ні. Що це? Що ви бачили? - Нічого.
Думаю, на сьогодні ми вже достатньо награлися.
- Так? - Я теж так думаю.
Міс Кіроґа, якщо ви щось знайшли, то зобов'язані сказати мені.
Відпочиньте, детективе.
Рада, що ви в нас є.
Гайда, Гекторе.
Червець!
Що? Мені він здався дуже показним молодиком.
Що? Я мала на увазі комаху.
Це червець, червоний, якщо точно.
- Як ви знаєте? - Дивись.
Це пляма від мого дотику до комахи.
Моє улюблене пальто має такий же відтінок. Я знаю, де знайти вбивцю.
Тоді скажіть поліції, і все.
Ні.
Стій, Гекторе.
Воно там.
- Ви впевнені? - Так.
Це єдина фабрика в місті, що використовує червець для тканин.
Не знаю чому, але я думав, що вона світитиметься.
Годі тобі, такий великий чоловік не може цього боятися.
Пощастило, що в них немає нічної зміни.
А якщо тут вештається охоронець?
Ми матимемо чисельну перевагу.
Що це?
Глянь.
Дивовижно.
Ховайся, Гекторе!
Про що ви кажете? Ми проникли на приватну територію.
Що ви робите, міс?
Як вам спало на думку взяти батьків пістолет?
Заради бога, міс. Біжімо.
А якщо це вбивця?
Усе гаразд?
Стій!
- Міс, ви цілі? - Так.
- Де ти навчився так стріляти? - Стріляти?
Заправляння нитки в голку вимагає багато вправності.
Я перепрошую.
Завтра дам Хосефі пришити.
І якщо дасте мені іншу туфлю, я витягну каблук, щоб ви не кульгали.
Звичайно, я знаю.
Марино, де ти була в такому костюмі?
- Юна леді пішла… - На закупи.
- Рамон де Порто, дуже приємно.
- Рада знайомству. - Я приніс вам…
Дуже дякую. На добраніч.
Радий зустрічі.
- Хочете випити? - Ні, дякую, Гекторе.
«Цікавість згубила сороку».
Квітка попереджає, що слід відступити.
У НАСТУПНИХ СЕРІЯХ…
Нізащо.
- У вас є план? - Коли в мене його немає?
Я доведу цю справу до кінця.
Можете покластися на мене.
Ані руш, поліція!
Гальмуйте!
Мене зараз знудить.
ПРИВАТНА СПРАВА
СЕРІЯ 1: СИМВОЛ ЛІЛІЇ
Переклад субтитрів: Роман Захарчук
Творчий керівник Юрій Лаховський