SOUKROMÁ ZÁLEŽITOST
Marino!
Už jdu, máti!
Marino, co děláš? Pojď dolů, přijdeme pozdě do kostela.
Jak ses to tvářila při přijímání!
Musím se za tebe stydět.
Stydět by se měl don Anselmo, že má tak mizerné víno.
Zbláznila ses?
A přestaň na všechny tak zírat.
Je to neslušné.
Nevím, co to do tebe vjelo, ale jestli jsi nechtěla,
neměla jsi sem chodit.
Celý den se mě držíš za sukně. Líbí se mi to, ale...
Nevím, co to s tebou je.
Tohle město mě znepokojuje.
Znepokojuje?
Poslední dobou...
se tu dějí všelijaké věci.
Věci se dějí celý tvůj život, dceruško.
-Co je to? -Tamhle jsou Do Portovi.
Máti, nezastavíme se u tety Pilar?
-Neviděly jsme ji věky. -Zemřela před třemi lety.
Tím se to vysvětluje.
Podívej se. Jdou sem.
Dceruško, co se děje?
-Tamhle jsou. Jdou sem. -Máti, zůstaň tady.
-Dobrý den! -Máti, zůstaň tady.
Co je to s tebou?
-Dobrý den! -Dobrý den!
Prosím tě, podrž mi kabelku. Sejdeme se později u člunů.
-Ta holka. -Jak se máte?
Pořád má napilno a někam utíká.
Pardon.
Hej!
Počkat!
Hej!
Stůj!
Tak stůj!
Ruce vzhůru!
Pomalu se otoč.
Obě ruce nahoru!
Kradete milodary v kostele?
Přišel jsem o práci a živím dvě děti.
-Kdo jste? -Francisco Alfaro.
Ještě před měsícem jsem pracoval v bance na Starém náměstí.
Nemůžete najít správné brýle k nedělnímu oblečení?
Panebože. Co to máte?
Podomácku vyrobený mikroskop. Ty časopisy mi zachraňují život.
A ta květina?
Myslel jsem, že ten nápadník vás nezajímá.
Není od nápadníka. Je od vraha.
-Cože? -Poslal mi ji s tímhle vzkazem.
Dneska v kostele jsem si ho s někým spletla.
ZVĚDAVOST SE NEVYPLÁCÍ
-Musíme hned zavolat policii. -A dát jim takový dárek?
Ani náhodou. Snažím se to analyzovat.
Ta květina je varování, ať toho necháte.
Copak to nechápete? Ví, kde bydlíte.
Jsem blízko. Jinak by mě nechtěl vyděsit.
Podívej, co jsem našla.
Přinesl jsem vám čaj.
No tak, umíráš zvědavostí.
Podívej se na to okvětí.
Vidíš tu červenou skvrnu?
Krev! Je to krev.
Ne, není to krev.
Ta skvrna obsahuje velmi specifickou kyselinu. Podívej se.
Vidíš? Je to karmín.
Karmín? Takže vrah používá rtěnku.
Nebo je v tom zapletena nějaká žena.
-Lulú de Polignac. -Vy už znáte její jméno?
Ne, Lulú de Polignac, rtěnka číslo 21.
Je to jedna z mých oblíbených rtěnek a je v ní ta kyselina.
-Takže podle vaší teorie... -Nemám žádnou teorii.
Vím, že je to drahá rtěnka,
ale ne tak drahá, aby si ji nemohly dovolit desítky Galicijek.
Myslím, že to nejdůležitější vám uniká.
Dostala jste jarní květinu uprostřed podzimu.
Vidíš, Héctore?
Byli bychom dokonalá detektivní dvojice.
Skoro jsem na to zase skočil. Ne!
Copak si to neuvědomuješ, Héctore? Svedl nás dohromady osud.
Uvědomuju si, že paní Francina brzy zavře
a budeme bez zákusků.
Výborně. Máme to při cestě.
-Co? -Počkej, jen se převléknu.
Počkejte na mě.
Čas utíká všem, jen tobě ne.
A tahle princezna? Neříkej mi, že...
Je na tebe hezký pohled, dceruško.
-Vidím, že mě nepotřebujete... -Pojď sem.
Pozdrav Antóna, dobrého přítele tvého otce.
Marino, to je Antón Ramírez. Pracoval s tátou, když žil v Ourense.
Z tebe už je ženská!
Brzo nás překvapí a vdá se.
Řekla bych, že mě velmi těšilo, ale musel byste zhasit ten doutník.
-Ten odér je... -Úžasný, že?
Ramírez nám přišel pomoci s případem.
Zdá se, že mají plné ruce práce s krádežemi.
Nelekej mou holčičku. V poslední době je trochu napjatá a chová se divně.
Tak divně zase ne, máti. A pokud jde o „holčičku“...
Takže budete mít na starost loupeže?
-Bude se starat o naši bezpečnost. -Jak to?
Lepší to, než kdybys běhala venku s pistolí.
To bych neudělala.
Marino, ráno nám volali kvůli nějaké ženě v parku u kostela.
Proč bych to měla být já?
„Metr sedmdesát, hnědé vlasy, tmavé oči, dobře oblečená.“
Měřím metr šedesát a mám zelené oči.
A vyváděla jako šílená.
To byla hlavní stopa.
S takovými pošetilostmi opatrně.
Můžeme tě zatknout za míň.
-Za běhání po parku? -Za vyhrožování občanovi tátovou pistolí.
Bože můj, Marino!
To není pravda.
Pak ti nebude vadit, když ti prohledáme ložnici.
-Ne... -Marino, poslouchej.
-Ať přijde detektiv. -Marino.
Ne!
-Pánové, nahoru. -Ne.
-Do mé ložnice nesmíte. -Slečno, prosím.
-Nemáte moje svolení. -Marino.
Tudy ne!
-Marino. -No tak. Pojďme.
Prohledejte pokoj.
To je narušení soukromí.
Máš zajímavou povahu.
Připomínáš mi svého zesnulého otce.
Zato vy se mu vůbec nepodobáte.
Zarco, prohledej ten prádelník.
Chceš vidět mé spodní prádlo, inspektore?
Otevři tu zásuvku.
Ano.
Charmode Lingerie, jemnější jsi v ruce neměl.
Jen si sáhni.
Klid.
Kouše, jen když ho mám na sobě.
-Má ji u sebe. -Cože?
Myslíš si, že jsi chytrá, ale chybí ti dlouholeté zkušenosti.
Nesahejte na mě!
Ještě jsem se tě ani nedotkl.
Drž ji.
To je skandál!
Arturo!
Tady je.
Plínky jsem ti neměnil, ale skoro.
Proč to tak komplikuješ?
Proč tě tak baví mě ponižovat?
Děkuji vám, pánové. Skončili jsme.
Ale nespouštějte z ní oči.
A já myslela, že je jiný.
Nechci ho obhajovat,
ale neměl na vybranou.
Udělal dost, když vás nechal ofotit ty důkazy.
Tyhle modré jsou božské, a nikdy je nenosíte.
Héctore, musíme pokračovat s našimi plány.
-S našimi plány? -Zákusky od paní Franciny.
Sledují vás.
A právě jsem si vzpomněl, že pekárna nemá v neděli odpoledne otevřeno.
Pěkný pokus, ale to ucho tě prozradilo.
No tak, pojďme na květinový trh a pak zajdeme pro zákusky.
-Ale musím tohle uklidit. -Lourditas to udělá.
A jak se odtud hodláte dostat?
Líbí se mi, co jste si udělala s vlasy.
Dodává vám to zemitější vzhled.
Promiňte, slečno Quirogová, nechtěla jsem vás vylekat.
-Co chcete? -Anaïs Monterová,
pracuji pro Galicijský deník.
Moc rád čtu vaši společenskou rubriku.
-Promiňte, spěchám. -Pracuju na společenské rubrice.
Připravujeme reportáž o deseti nejhezčích starých pannách ve městě.
-O starých pannách? -Víte, že na pravé ucho špatně slyším.
Dejte mě na první místo.
-Jeď. -Ano.
Počkejte, prosím!
Jste v pořádku, pane?
Mám alergii na azalky.
Říkala jste, že je to ten stánek?
Ano, prodává je Carmiña.
Tenhle?
Pozdrav pánbůh.
-Zjistil jsi něco? -Ano.
Jediný stánek s květinami mimo sezónu
je tamhle.
Ta rtěnka je možná její.
Pochybuji, že si květinářka může dovolit takový luxus,
ale nikdy nevíš.
-Pozdrav pánbůh. -Děkuji.
Ty jsou ale krásné!
Má namalované rty.
Ano, ale to je jahodová červená. Hledáme třešňovou červenou.
Přejete si?
-Dobré odpoledne. -Dobrý den.
Prý jste jediná květinářka ve městě,
-která teď prodává lilie. -A azalky, jasmíny, mák...
Nikdo neprodává tak exotické květiny.
Přivoňte si, jako byste byli uprostřed jara.
A nejsou vůbec drahé.
Promiňte, moje paní hledá lilie.
Ráno jsem je vyprodala.
-Prodáte jich hodně? -Ale ne.
Beru je jen pro jednoho pána, který pro ně má slabost. Jiné nechce.
-Každý týden jen lilie. -To snad není možné!
Jedeme sem kvůli nim takovou dálku.
Myslíte si, že kdybyste nám dala adresu vašeho klienta,
přesvědčili bychom ho, aby nám nějaké prodal?
To nemůžu.
O svých klientech mlčím jako hrob.
Ale kdo ví? Třeba jsme ho zahlédli, jak je tady kupuje.
Jistě...
se můžeme nějak dohodnout.
Hodně jsi mi pomohl.
Ano, protože v pekárně brzy zavřou
a já věděl, že strávíme celý večer tady.
-Ta informace přišla draho. -Je to lichvářka.
Jak to šupem zabalila.
Takový kšeft v životě neudělala.
Pozdrav pánbůh.
Děkuji.
A jak chcete jít na toho zloducha?
Ten muž je nebezpečný.
Neví, s kým má tu čest.
Vy jste blázen.
Pozdrav pánbůh.
Schovejte se. Jde sem.
Není to on. Je starý a tlustý.
To není muž, který mě napadl.
To je skvělé. Jestli není žádný vrah, tím líp.
-Jedeme. -Ne, Héctore!
Musíme ho sledovat.
-Ale... -Ty lilie jsou klíč.
Musíme zjistit, jak se k nim dostane vrah.
Tak honem, jeď!
Šlápni na to! Ztrácíme ho.
Jedu nejvyšší povolenou rychlostí!
Co to děláte?
Se zákony už si nedělám hlavu.
-Vidíš ten taxík? -Vidím jenom světla.
Tamhle je! Za ním!
Pomalu.
Jsi v pořádku?
Hele!
Jdeme!
KRÁSNÁ LOLITA DIVADLO BELLE EPOQUE
Kam zmizel?
Tohle je šílenství, ať se na to díváte jakkoli.
Kdysi dávno jsem byla odvážná...
To je Krásná Lolita.
A je mi jasné, na co myslí
Poškádlím ho zobáčkem
A teď se na mě dívá
A když si zobnu, tohle mu povídám
Ty hledáš lásku čistou a upřímnou...
Řekněte, že se nemýlím. To je třešňová červená.
Ale tu s prázdnou kapsou nenajdeš...
Já říkala, že jsi rozený detektiv.
Miláčku, v jistém věku Už s tím nic nenaděláš
Jestli tě má slova trápí
Musíš se s tím nějak vyrovnat
Děkuji. Mockrát děkuji.
Podívej, dává jí ty květiny.
Krasavice!
Za každou cenu musíme získat vzorek té rtěnky.
Promiňte, vy jste Krásná Lolita?
Ano, to jsem já. Copak chcete, drahoušku?
To je úžasné!
Už vám někdo řekl, že vypadáte jako Rita Hayworthová?
Úplně jako ona.
Už mi chybí jen Orson Welles po boku.
To je vtipné!
Promiňte, snad nejsem moc dotěrná,
ale moc se mi líbí vaše rtěnka.
Jaká je to značka?
Vlastně nevím. Je to dárek od ctitele.
Promiňte, ale trochu spěchám.
Promiňte, to jsem ale hloupá.
Jak jsem nervózní, úplně jsem vám zapomněla říct,
že náš časopis o vás chystá velký článek.
-Velký článek? -Ano.
-Ohromný, pro Vogue. -To je vzrušující!
Počkejte u baru, odložím si kytky v šatně.
Děkujeme!
Novináři?
Něco jsem říct musela.
Nemohla jsem se rozhodnout
a pak jsem viděla, že je to moje šance.
A byla jsem tady, venkovská dívka, nevinná...
Vy si neděláte poznámky?
Ne, mám to všechno tady, v hlavě.
Když už nám přinesli šampaňské, nenapijeme se?
Snad nejste novináři,
co mě chtějí opít a vytáhnout ze mě, s kým jsem spala?
-Ne! -Ne...
Pokud chcete potvrzení mého poměru s Garym Cooperem,
odpověď je...
Ano, měli jsme poměr.
Všechno je to pravda.
Ne, spíše nás zajímá váš každodenní život.
Tipy na krásný vzhled, líčení, značka vaší rtěnky.
Vy se naotravujete, drahoušku. Už jsem říkala, že nevím.
Po tomhle čísle jdu na scénu.
Na chvilku mě omluvte.
-Ale ještě jsme nedokončili rozhovor. -To mě strašně mrzí,
ale publikum volá. Bez nich nejsem nic.
-Můžete se vrátit jindy? -Ano, samozřejmě.
Ale než odejdeme, chci vás požádat o poslední laskavost.
Můj partner se moc stydí.
Laskavost? Můžeš se dívat, ale nedotýkat se.
To jste mě špatně pochopila.
Mému příteli stačí polibek na tvář.
Zná všechny vaše písně a pořád si je zpívá.
Z čistého obdivu.
Znáte všechny moje písně?
-Všechny. -Tak to vám pusu dám.
To jste měl říct dřív. Buzíčci mě zbožňují.
Tak brzy nashle, cukrouši.
Děkuji!
Máme to.
Věřila byste, že jsem ho nachytala se šlapkou?
Drahoušku, jestli hledáš věrnost, spletla sis bar.
Přísahám, jednoho dne vás nechám samotnou.
Promiň, Héctore. Jsem tak nervózní. Jsme blízko.
Pojď, posaď se.
-Štípe to! -Jak by to mohlo štípat?
Já to věděla!
Héctore, musíš se vplížit do její šatny.
Je přímo spojena s vrahem.
-Já? -Ano.
Vezmi nějaké květiny a řekni, že je máš doručit.
To tedy ne!
Tisíckrát ne.
Celý den mě s sebou taháte
a vůbec neposloucháte, co vám říkám. Já končím.
Jdu si pro zákusky a pojedu domů.
S tímhle jsem skoncoval.
-Héctore! -Poslouchejte mě!
Jste úžasná žena.
Odvážná, nebojácná, inteligentní.
Ale naprosto postrádáte pud sebezáchovy.
Copak si neuvědomujete, že jen nechci, aby se vám něco stalo?
Ale Héctore, jsme tak blízko. Cítím to. Slibuju, že...
Už jste mi slíbila spoustu věcí, a vždycky jste mi lhala.
Slibuji, že až zjistíme, kdo je vrah,
řeknu to policii a už se nebudu do ničeho plést.
Přísaháte?
Přísahám.
Člověk musí mít takovou trpělivost.
Říkám, že tam nesmíte.
Aspoň to nebyly vyhozené peníze.
O peníze mi nejde. Spíš mi dělá starost moje alergie.
-Nevím, jestli to zvládnu. -Héctore, zvládneš to skvěle.
Jen se soustřeď, aby sis neškrábal ucho. Jdeme.
-No tak. -S takovou kyticí v rukou...
Přišel jsem doručit květiny Krásné Lolitě.
Smím se zeptat, od koho jsou?
Od pana Coopera.
Aha, jasně.
Rovně, doprava, rovně, zase doprava
a pak třetí dveře.
Nashle.
Jacinto, dávej pozor. Nechám to tady pro Pilitu.
Připomeň jí to. Dej jí je zítra.
-Ne, nic tu nenechávej. -Zlato, jen na deset minut.
Máš to u mě.
Krásná Lolita?
Promiňte.
Krásná Lolita?
Počkejte!
Prosím!
Haló!
Je tu někdo?
Haló?
Ten kabát.
Je tam někdo?
-Neviděla jsi dívku v červených šatech? -Ne.
Pardon!
Héctore?
Héctore!
Podívej se na mě!
Pomoc!
Héctore, podívej se na mě!
Pomoc!
Podívej se na mě.
Její ložnice je tamhle.
Nevěřím, že celý den nevyšla ven.
Nakonec je stejná jako ostatní.
Křehká a romantická.
Zjevně nemluvíme o stejné osobě.
Pane inspektore!
Tady jsou nějaké rukavice.
10-00.
10-02, tady je 10-00.
Zarco, tady Cabanillas. Máme tu poplach.
Ptáček uletěl.
Přesně tak.
Nevšiml jste si ničeho zvláštního?
Pane. Nějaké informace?
A je to.
Moc se nehýbejte. Kdyby vám bylo mdlo, dejte mi vědět.
Děkuji.
Héctore, myslela jsem, že jsem tě ztratila.
Slečno, moje ruka.
Promiň. Bolí to?
Upřímně, víc mě bolí, co udělal s mým kabátem.
Héctore, já...
Kdyby se ti něco stalo...
Nebuďte taková. Víte, že se snadno rozpláču.
Kromě toho vám musím něco důležitého říct.
Viděl jsem ho.
Zahlédl jsem vrahovu tvář.
Slečno Quirogová. Nesmíte z domu bez našeho svolení.
Děje se tohle všechno, a vy se soustředíte na mě?
Co jste zjistili?
Už znáte vrahovo jméno?
Na to vám neskočím.
Váš bratr s vámi chce mluvit na policejní stanici.
Tak ať to máme za sebou.
Jdeme, Héctore.
Chceš se nechat zabít?
Co sis sakra myslel, Héctore?
Zapomněl jsi, že tvé místo je doma?
Odpověz!
Ven! A pošli sem Marinu.
-Zavři dveře. -Je mi jedno, jestli uslyší tvé nadávání.
Bylo trapné poslouchat, jak jsi mluvil s Héctorem.
Dlužíš mu omluvu.
Věř nebo ne, mám o tebe starost.
Nechápu, proč se chceš nechat zabít.
Snažím se chytit vraha.
A Héctor si zaslouží úctu jako každý muž, který s tebou pracuje.
-Posaď se, prosím. -Nebudeš na mě křičet?
Marino...
Už jsou to skoro tři roky, co táta zemřel.
Vím, že se s tím těžko vyrovnáváš a pořád tě to rozhořčuje.
Ale není to moje vina. Chybí mi stejně jako tobě.
Je mi fuk, jestli tě baví hrát si na detektiva,
chodit v převleku nebo co tě zrovna napadne.
Já si nehraju.
Táta ti sice dával naději, že budeš skvělá policejní komisařka,
ale to se nestane.
Svět policie je nebezpečný a vyžaduje sílu a odvahu.
Já jsem silná a odvážná, Arturo.
Dobře, ale jsi žena.
Mou povinností jako muže je chránit tě. Táta mě o to prosil.
A já ho nezklamu.
Táta ve mě věřil.
Jestli chtěl, abys mě chránil, tak proto, že jsem tvoje sestra,
ne protože jsem žena.
Arturo, ať se ti to líbí nebo ne,
pro tohle jsem se narodila.
Marino!
Co je?
Tohle není jedna z tátových her. Půjdu do krajnosti, abych tě ochránil.
Víc informací nemáme?
Ano, pane. Tohle je zpráva o případu.
Zmínil jste se, že vyrůstal v dětském domově?
-Ano. -Dobře.
-Dobrá práce, Moraisi. -Děkuji.
Chci víc peněz.
Jinak v tom nebudu pokračovat.
Prohledali jsme dům Gabriela Expósita,
ale nic jsme nenašli.
Gabriel Expósito, tak se jmenuje vrah.
Slečno Quirogová, co tady děláte?
Baví tě tyhle hry, inspektore?
Nezačínejte. Pořád si pamatuju ten hmyz.
Nemohla jsem ti tu informaci jen tak dát.
-Aha. -Tak mi pověz,
byl jsi v tom sirotčinci, kde vyrostl?
Prosím?
Pablo, jestli se jmenuje Expósito, je to sirotek.
Na to by přišel i Cabanillas. Tak byl jsi tam?
-Proč bych vám to říkal? -Takže odpověď zní ano.
Ne.
Nesnažte se mě zmást.
Pablo, v poutech jsem neškodná.
Nebyla byste neškodná ani svázaná od hlavy až k patě.
To je návrh?
Vy jste nemožná.
Pablo, počkej!
Dostaň mě odsud, a já ti něco řeknu.
Na to už nenaletím.
Je to pro případ velmi důležité.
Viděl jsi mě v akci. Můžu to dotáhnout mnohem dál.
O co jde?
Pojď blíž.
Možná poslouchají.
Jak to...
Deset vteřin.
Cože?
Deset vteřin jsi mi zíral na výstřih,
když jsi mě poprvé uviděl oblečenou jako sboristku.
-To bylo tak důležité? -Ne. Promiň, nemohla jsem si pomoct.
-Co to děláte? -Pablo!
-Co je? -Podívej!
Kam? Co je? Ne!
-Výborně. -Ne.
Ne, pistoli ne!
Ani na to nemyslete.
Marino, toho budeš litovat.
Marino, prosím. Myslím to vážně.
Konečně jsi mi taky začal tykat.
Marino, vážně! Marino!
Chudáček Pablo. Počkej, až ho bratr najde v poutech.
Proč mám pocit, že vás baví toho chudáka inspektora trápit?
Snad nežárlíte?
Vím, že byl nejlepším žákem vašeho otce.
Co to povídáš, Héctore?
Další možností je, že vás zajímá na jiné rovině.
Jediný muž, který mě zajímá, jsi ty.
-Já? -Héctore...
Budu v tom pokračovat,
ale už tě nechci ohrozit.
Třeba váš bratr opravdu potřebuje trochu srazit hřebínek.
Počítejte se mnou.
Moje paže!
Promiň!
Pojďme. Musíme do sirotčince.
Váš kočár, slečno Quirogová.
-Castaño. -Vidím, že vám bylo horko.
Čekáme na vás už dlouho.
Kdo na mě čeká?
Dneska jste měla dobrý den, ale moc si nevěřte.
Věci vždycky nedopadnou, jak očekáváte.
Možná bychom měli přijet někdy jindy.
Héctore, jde o čas.
Kdo jste?
-Co tady děláte? -Policie.
-Policistka? -Inspektorka Quirogová.
Cesty Páně jsou nevyzpytatelné.
To mi povídejte.
Policie už tu byla a ptala se na Gabrielita, ale nic nenašli.
Jak je to možné? Musíte mít o všem záznamy.
Hořelo tu a spousta dokumentů se ztratila.
O chudácích sirotcích nezbyly skoro žádné informace.
-Dobré ráno, sestro. -Jen pár fotek.
Co je to za hudbu?
Nebeská, milý pane.
Naše děti tvoří už třicet let
nejlepší sbor v našem kraji.
Užijte si to, pane.
Víc fotek nám nezbylo.
Byli to hodní hoši.
Někteří trochu rošťačili, ale všichni to byli hodní chlapci.
Podívejte se na něj. Úplný andílek!
-Dovolíte? -Ano.
Proč ho hledáte?
Chtěl se stát knězem. Šel do semináře.
To je on.
-Poznáváš ho? -Ne, to není on.
Kdybyste mi řekli nějakou podrobnost...
Měl jizvu na tváři.
Třeba je na fotografii vidět.
-To je on! -Cándido!
To byl opravdový ďábel. Měl na Gabrielita spadeno.
Taky jsem ho viděla. V divadle.
Odcházel ve spěchu a zavadil o mě. Bude to on!
Co když Cándido používal Gabrielovo jméno jako krytí?
Dobrý nápad.
Matko, pamatujete si na něj?
Myslím, že pracoval jako krejčí v divadle.
Jeho sestra se předváděla v kabaretu.
Říkala si Lola nebo Lolita.
-Krásná Lolita? -To je ona!
Máme ho.
Není divu, že se na mě tak díval.
To je ten dům.
Slečno, jak můžeme někoho zatknout?
Měli bychom zavolat policii.
Ne. Arturo by mohl zničit všechno, čeho jsme dosáhli.
Copak nevidíš, že už to skoro máme?
Cándido pracuje jako krejčí v divadle. A kde kupují látky?
Ano, v továrně, ve které jsme byli.
A jeho sestra dostala květiny, kterými mi vrah vyhrožoval.
Není pochyb, je to on.
Dobrý den. Promiňte, slečno Lolito.
Reportéři. Co tady děláte?
Ruce vzhůru!
-Stůj! -Počkejte!
Promiňte, slečno. Nic se mu nestane.
Nic neudělal!
Nedělejte to, slečno.
-Vím, co dělám. -Ale...
Dobrý den.
Hej!
Stůj!
Ani hnout!
Ne!
Podej mi ruku!
Dělej!
Chytni se!
Drž se mě!
Drž se mě za ruku!
Nestřílet!
Ani hnout, jste obklíčeni!
Běžte tam. A rozežeňte ty lidi.
Cándido!
SOUKROMÁ ZÁLEŽITOST 2. DÍL: KRÁSNÁ LOLITA
Kreativní dohled Jakub Ženíšek