EN PRIVATSAG
Marina!
Jeg kommer, mor!
Marina, hvad laver du? Kom ned, vi kommer for sent i kirke.
Dit ansigtsudtryk, da du gik til alters.
Sikke pinligt berørt, du gjorde mig.
Anselmo bør være flov over at servere så dårlig vin.
Er du gået fra forstanden?
Og stop med at stirre sådan på alle.
Det er uhøfligt.
Jeg ved ikke, hvad der går af dig, men hvis du ikke ville komme,
burde du være blevet væk.
Du har været limet op ad mig hele dagen. Det er skønt, men...
Jeg ved ikke, hvad der går af dig.
Byen er blevet foruroligende.
Foruroligende?
På det sidste...
...er der sket ting og sager.
Der er sket ting og sager hele dit liv, kære.
-Hvad er der? -Der er Do Portos.
Mor, skal vi ikke besøge tante Pilar i stedet?
-Det er så længe siden. -Hun døde for tre år siden.
Det forklarer det.
Se, de kommer herhen.
Kære, hvad er der galt?
-De kommer. -Mor, bliv her.
-Hej! -Mor, bliv her.
Jeg vil med.
-Hej! -Hej!
Hold min taske, mor. Vi ses ved bådene senere.
-Den pige. -Hvad nu?
Hun har altid så meget for.
Undskyld.
Hallo!
Hallo! Vent!
Hallo!
Stop!
Jeg sagde stop!
Hænderne i vejret!
Vend dig langsomt om.
Jeg sagde begge hænder i vejret!
Stjal du kirkens donationer?
Jeg mistede mit job og har to sultne børn.
-Hvem er du? -Francisco Alfaro.
Jeg var bankmand på kontoret på det gamle torv.
Kan du ikke finde de rette briller til kirketøjet?
Mon dieu. Hvad har du på?
Et hjemmelavet mikroskop. De blade redder mit liv.
Og blomsten?
Du var da ellers ikke interesseret i din bejler.
Den er ikke fra bejleren, men fra morderen.
-Hvad? -Den kom med den her besked.
Jeg troede, det var en fra kirken.
VÆR IKKE SÅ NYSGERRIG
-Vi må ringe til politiet. -Og give dem sådan en gave?
Glem det. Jeg analyserer den.
Blomsten er en advarsel om at trække dig.
Kan du ikke se det? Han ved, hvor du bor.
Jeg er tæt på. Ellers ville han ikke skræmme mig.
Kom her. Se, hvad jeg fandt.
Jeg kom bare med te. Jeg ville ikke...
Kom nu, du kan ikke lade være.
Se på bladet.
Kan du se den røde plet?
Blod! Det er blod.
Nej, det er ikke blod.
Pletten indeholder en meget specifik syre. Se.
Se? Det er karmin.
Karmin? Så morderen bruger læbestift.
Eller der er en kvinde involveret.
-Lulú de Polignac. -Kender du allerede hendes navn?
Nej, Lulú de Polignac, rouge nummer 21.
En af mine yndlingslæbestifter, og den er den syre i.
-Så din teori er... -Jeg har ingen teori.
Jeg ved, det er en dyr læbestift,
men ikke så dyr, at mange kvinder i Galicien ikke bruger den.
Du overser den vigtigste del.
Du modtog en forårsblomst midt om efteråret.
Der kan du se.
Vi kunne være perfekte detektivpartnere.
Nej, jeg faldt næsten for det igen. Nej.
Indser du det ikke? Skæbnen har ført os sammen.
Det, jeg indser, er, at fru Francina snart lukker,
og vi løber tør for kage.
Perfekt. Det er på vejen.
-Hvad? -Giv mig et øjeblik, så skifter jeg.
Vent på mig.
Tiden går for alle, men ikke for dig.
Jaså, min ven.
Og prinsessen. Sig ikke, det er...
Du er et kærkomment syn, kære.
-Men I har ikke brug for mig... -Kom her.
Hils på Antón, din fars gode ven.
Marina, mød Antón Ramírez. Han arbejdede med far i Ourense.
Sikke en flot ung dame, du er.
Snart overrasker hun os og bliver gift.
Jeg ville sige, det var en fornøjelse, men du skulle slukke cigaren så.
-Lugten er... -Vidunderlig, ikke sandt?
Ramírez vil hjælpe med sagen.
Det virker hektisk her med alle de røverier.
Skræm ikke pigen, hun har opført sig anspændt og mærkeligt.
Ikke mærkeligt, mor. Og hvad angår "pige"...
Så du vil opklare røverierne?
-Han skal stå for vores sikkerhed. -Hvad mener du?
Hellere det, end at du går med pistol.
Det ville jeg aldrig.
Marina, vi modtog et opkald i morges om en kvinde i kirkens have.
Hvorfor mig?
Højde 162 cm, brunt hår, mørke øjne, velklædt."
Jeg er 168 og har grønne øjne.
Og hun var fra forstanden.
Det afgjorde det.
Pas på med at opføre dig så barnligt.
Du kan anholdes for mindre.
-For at løbe i parken? -For at true en borger med fars pistol.
Du godeste! Nej, Marina.
Det passer ikke.
Så må vi vel gerne gennemsøge dit værelse.
-Nej! -Hør nu efter, Marina.
-Send betjenten ind. -Kom nu, Marina.
Nej.
-De herrer, ovenpå. -Nej.
-I må ikke gå ind på mit værelse. -Frøken...
-I har ikke min tilladelse. -Marina.
Det er ikke den vej!
-Marina. -Kom så. Af sted.
Gennemsøg værelset.
I invaderer mit privatliv.
Du er noget for dig selv.
Du minder mig om din afdøde far.
Men du minder ikke spor om ham.
Zarco, kig i de skuffer.
Er du nysgerrig efter at se mit lingeri?
Åbn skuffen.
Javel.
Charmode Lingerie, det blødeste, du nogensinde har rørt.
Mærk det bare.
Slap af.
Det bider kun, når jeg har det på.
-Hun går med den. -Hvad?
Du tror, du er snu, men jeg har årevis af erfaring.
Du holder fingrene væk fra mig.
Jeg har ikke rørt dig endnu.
Hold hende.
Det her er skandaløst!
Arturo!
Her er den.
Jeg kunne have skiftet dine bleer.
Hvorfor gør du alt så vanskeligt?
Hvorfor elsker du at få mig til at føle sådan her?
Tak, de herrer. Vi er færdige her.
Du holder øje med hende.
Jeg troede, han var anderledes.
Ikke for at lege djævlens advokat,
men manden havde intet valg.
Han gjorde nok ved at lade dig fotografere alle de beviser.
Denne blå kjole er himmelsk, og du bruger den aldrig.
Héctor, vi må fortsætte med vores planer.
-Vores planer? -Fru Francinas kager?
De holder øje med dig.
Og jeg kom lige i tanke om, at bageren har lukket søndag eftermiddag.
Godt forsøgt, men dit øre afslører dig.
Kom nu, vi tager på blomstermarkedet og køber de kager.
-Men jeg skal rydde alt det her op. -Det gør Lourditas.
Og hvordan vil du slippe ud?
Jeg kan lide håret.
Du ser lidt vild ud.
Undskyld, jeg ville ikke forskrække dig.
-Hvad? -Anaïs Montero,
journalist for Den Galiciske Gazette.
Jeg elsker at læse Samfundshjørnet.
-Jeg har travlt. -Jeg arbejder på Samfundshjørnet.
Vi skriver en klumme om byens ti flotteste pebermøer.
-Sagde hun "pebermøer"? -Du ved, hvordan mit højre øre har det.
Skriv mig først på listen.
Kør.
Vent!
Er alt i orden?
Jeg har blomsterallergi.
Er det den der?
Ja, Carmiña.
Den der?
Prosit.
-Har du fundet ud af noget? -Ja.
Den eneste, der sælger blomster uden for sæson,
er den dernede.
Hun ejer måske læbestiften.
Jeg tvivler på, en blomsterhandler har råd til den,
men man ved aldrig.
-Prosit. -Tak.
Se, hvor smukke.
Hun har læbestift på.
Ja, men den er jordbærrød. Vi leder efter kirsebærrød.
Kan jeg hjælpe?
-Goddag. -Goddag.
Vi hørte, du er den eneste,
-der sælger liljer på denne årstid. -Og azaleaer, jasminer og valmuer...
Ingen sælger lige så eksotiske.
Duft bare, I vil føle, det er midt om foråret.
Og for kun 50 cent.
Tilgiv mig, mine kone leder efter liljer.
Jeg løb tør i morges.
-Sælger du mange af dem? -Nej.
Jeg skaffede dem for en mand, der elsker dem mere end noget andet.
-Hver uge, flere liljer. -Utroligt.
Vi er kørt så langt for ingenting.
Tror du, hvis du giver os din kundes adresse,
at vi kan overtale ham til at sælge os nogle?
Nej, det kan jeg ikke.
Jeg afslører ikke mine kunder.
Men vi har måske set ham købe blomster her på markedet.
Jeg er vis på...
...vi kan finde ud af noget.
Du var meget samarbejdsvillig.
Ja, fordi bageren lukker,
og jeg vidste, vi ville bruge hele eftermiddagen der.
-Men informationerne var dyre. -Sikke en hustler!
Hun pakkede sammen så hurtigt.
Hun har aldrig solgt så meget før.
Prosit.
Tak.
Og hvordan har du tænkt dig at håndtere denne slyngel?
Manden er farlig.
Han ved ikke, hvem han har med at gøre.
Du er tosset.
Prosit.
Duk dig. Han kommer denne vej.
Nej, det er ikke ham. Han er gammel og tyk.
Det er ikke ham, der angreb mig.
Skønt. Er der ingen morder, desto bedre.
-Lad os køre. -Nej, Héctor!
Vi må følge efter ham.
-Men... -De liljer er nøglen.
Vi må se, hvordan morderen bærer sig ad.
Kom nu! Skynd dig!
Speederen i bund! Vi mister ham.
Jeg kører, så hurtigt jeg må!
Hvad laver du?
Jeg går ikke længere op i loven.
-Kan du se taxaen? -Jeg kan kun se lys.
Der! Kør ind bag ham.
Langsomt.
Er du okay?
Se!
Af sted.
LA BELLA LOLITA BELLE EPOQUE-TEATRET
Hvor blev han af?
Hvad vi har gang i er tosset.
Engang var jeg modig
Det er La Bella Lolita.
Og jeg bemærker, hvad han tænker på
Kort efter jeg bider ham
Og nu kigger han på mig
Efter mit bid ville jeg sige
Du leder efter ren, ægte kærlighed...
Sig, jeg ikke tager fejl. Den farve er kirsebærrød.
Men du finder den ikke Hvis du er fattig...
Jeg sagde jo, du er en detektiv.
Skat, efter en vis alder Er der intet at gøre
Hvis det er smertefuldt at lytte til mig
Må du bare finde dig i det
Tak. Mange tak.
Han giver hende blomster.
Vi må skaffe en prøve af læbestiften.
Undskyld, du er La Bella Lolita, ikke?
Den eneste ene. Hvad kan jeg hjælpe dig med?
Hvor spændende!
Har nogen sagt, du ligner Rita Hayworth?
Ja, på en prik.
Jeg mangler kun Orson Welles ved min side.
Hvor morsomt!
Undskyld, måske er det taktløst,
men jeg er vild med din læbestift.
Ved du, hvilket mærke det er?
Ærlig talt ikke. Det var en gave fra en beundrer.
Undskyld, men jeg har lidt travlt.
Undskyld. Hvor fjollet af mig.
I al spændingen glemte jeg at sige,
at vi er fra et blad og vil skrive en artikel om dig.
-En artikel? -Ja.
-Enorm, til Vogue. -Hvor spændende!
Vent i baren. Jeg stiller blomsterne i omklædningsrummet.
Tak!
Journalister?
Jeg var nødt til at sige noget.
Jeg vendte og drejede det,
og jeg så, at det var min chance.
Så der var jeg, lige flyttet hjemmefra, uskyldig...
Skal du ikke skrive noget ned?
Nej, jeg har det hele i hovedet.
Eftersom de har serveret champagne, skal vi så ikke tage et glas?
I er vel ikke den slags journalister,
der drikker mig fuld for at spørge, hvem jeg har haft sex med?
-Nej! -Nej da.
Hvis jeg skal bekræfte min affære med Gary Cooper,
så er svaret...
Ja, der var en affære.
Der var mange ting.
Nej, vi er mere interesserede i detaljerne i dit hverdagsliv.
Skønhedstips, makeuptips, mærket på din læbestift.
Du er som en besat. Jeg sagde jo, jeg ikke ved det.
Jeg skal på om lidt.
I må give mig et øjeblik.
-Men vi er ikke færdige. -Det gør ondt,
men folk vil se mig. Uden dem er jeg intet.
-Kan I komme igen en anden dag? -Ja da.
Men før vi går, vil jeg gerne bede om en sidste tjeneste.
Min partner er meget flov.
En tjeneste? Du må se, men ikke røre.
Nej, nej. Du misforstår.
Det er et simpelt kys på kinden.
Han kender alle dine sange og synger dem konstant.
Af ren beundring.
Kender du alle mine sange?
-Alle sammen. -Kom herover, så får du et kys.
Du skulle have sagt det tidligere. Homoseksuelle elsker mig.
Vi ses en anden dag, skønne.
Tak!
Vi fik det.
Fatter du, jeg lige tog ham med en luder?
Kære, hvis du ønsker troskab, er du på den forkerte bar.
Jeg sværger, en af disse dage forlader jeg dig.
Undskyld, Héctor. Jeg er så nervøs. Vi er så tæt på.
Kom, sæt dig her.
-Det svier! -Hvordan kan det det?
Jeg vidste det!
Héctor, du må snige dig ind i omklædningsrummet.
Hun er forbundet til morderen.
-Mig? -Ja.
Tag nogle blomster og sig, du er et bud.
Nej, nej, og nej!
Tusinde gange nej.
Du har slæbt mig med overalt hele dagen
og ikke lyttet til, hvad jeg har sagt. Jeg er færdig.
Jeg henter mine kager og tager hjem.
Jeg gør ikke det her. Det er slut.
-Héctor! -Lyt nu til mig!
Du er en vidunderlig kvinde.
Modig, frygtløs og intelligent.
Men du har intet instinkt for selvopholdelse.
Indser du ikke, at alt, jeg ønsker, er, at der ikke sker dig noget?
Men vi er så tæt på. Jeg kan mærke det. Jeg lover dig...
Du har allerede lovet mig mange ting og løjet om dem alle.
Jeg lover dig, at når vi ved, hvem morderen er,
fortæller jeg politiet det, og så involverer jeg mig ikke mere.
Sværger du det?
Jeg sværger.
Sikke tålmodige, vi skal være.
Jeg sagde ingen adgang.
Det er i det mindste det hele værd.
Det er jeg ligeglad med. Jeg er bekymret for min allergi.
-Jeg ved ikke, om jeg kan. -Héctor, det skal nok gå.
Bare fokusér på ikke at klø dit øre.
-Kom nu. -Med sådan en buket i hænderne...
Jeg har blomster til La Bella Lolita.
Hvem er de fra?
Hr. Cooper.
Nå, ja.
Lige ud, så til højre, lige ud, til højre igen,
og så er det tredje dør.
Farvel.
Jacinto, følg med. Jeg stiller den her til Pilita.
Mind hende om det. Giv hende den i morgen.
-Nej, efterlad ikke noget. -Det er kun i ti minutter.
Jeg skylder dig.
La Bella Lolita?
Undskyld.
La Bella Lolita?
Hallo! Vent!
Vær sød at vente!
Hallo?
Er der nogen?
Hallo?
Frakken.
Er der nogen?
-Har du set en kvinde klædt i rødt? -Nej.
Undskyld mig!
Héctor?
Héctor!
Héctor, se på mig!
Hjælp!
Héctor, se på mig!
Hjælp!
Se på mig.
Det er hendes værelse.
Utroligt, hun har været der hele dagen.
Hun er ligesom alle de andre.
Skrøbelig og romantisk.
Vi taler tydeligvis ikke om den samme person.
Kriminalassistent!
Jeg fandt nogle handsker her.
10-00.
10-02, 10-00 her.
Zarco, det er Cabanillas. Vi har en nødsituation.
Fuglen har forladt reden.
Modtaget.
Du bemærkede intet mærkeligt eller ud over det sædvanlige?
Nogen oplysninger?
Det var alt.
Bevæg dig ikke for meget. Føler du dig svimmel, sig til.
Tak.
Jeg troede, jeg havde mistet dig.
Frk., min arm.
Undskyld. Gør den ondt?
Ærligt talt gør det mere ondt, hvad han gjorde ved min frakke.
Héctor, jeg...
Hvis der var sket dig noget...
Bliv nu ikke følelsesladet, du ved, hvor let jeg græder.
Desuden har jeg noget vigtigt at fortælle.
Jeg så ham.
Jeg så morderens ansigt.
Frk. Quiroga, du må ikke forlade huset uden vores tilladelse.
Fokuserer I på mig med alt det, der foregår?
Hvad har I fundet ud af?
Kender I morderens navn endnu?
Jeg falder ikke i din fælde.
Din bror vil tale med jer på stationen.
Så må vi hellere få det overstået, ikke?
Kom, Héctor.
Vil du slås ihjel?
Hvad fanden tænkte du på, Héctor?
Har du glemt din plads?
Svar mig!
Smut. Og send Marina ind.
-Luk døren. -Jeg er ligeglad med, om de hører det.
Det var pinligt at høre alle de ting, du sagde til Héctor.
Du bør undskylde.
Tro det eller ej, holder jeg af dig.
Hvorfor forsøger du at blive slået ihjel?
Jeg forsøger at fange en morder.
Og Héctor fortjener samme respekt som enhver af dine mænd.
-Sæt dig ned. -Vil du ikke råbe ad mig?
Marina...
Det er næsten tre år, siden far døde.
Jeg ved, du kæmper med det, og at det stadig gør dig vred.
Men det er ikke min skyld. Jeg savner ham lige så meget.
Jeg er ligeglad med, om det er sjovt at lege detektiv
og klæde dig ud, eller hvad du ellers gør.
Jeg leger ikke.
Jeg ved, far gav dig håb om at blive en stor politikommissær,
men det vil ikke ske.
Politibranchen er farlig, og den kræver styrke og mod.
Og jeg er stærk og modig, Arturo.
Fint, men du er en kvinde.
Min pligt som mand er at beskytte dig. Det bad far mig om.
Og jeg vil ikke svigte ham.
Far troede på mig.
Hvis han bad dig beskytte mig, er det, fordi jeg er din søster,
ikke kvinde.
Om du kan lide det eller ej,
blev jeg født til det her.
Marina!
Hvad?
Det her er ikke en af fars lege. Jeg vil gøre alt for at beskytte dig.
Er det alle de informationer, vi har?
Ja. Det er sagsfilen.
Har du nævnt, han voksede op på børnehjem?
-Ja. -Godt.
-Godt arbejde, Morais. -Tak.
Jeg vil have flere penge.
Ellers gennemfører jeg det ikke.
Chef, vi gennemsøgte Gabriel Expósitos hjem,
men vi fandt intet.
Gabriel Expósito, morderens navn.
Frk. Quiroga, hvorfor sidder du der klædt sådan?
Nyder du dens slags leg?
Nej, begynd nu ikke. Jeg husker stadig det med insektet.
Jeg kan ikke bare give dig oplysningerne.
-Javel. -Sig mig,
har I besøgt børnehjemmet, hvor han voksede op?
Hvad?
Hvis han hedder Expósito, er han forældreløs.
Selv Cabanillas havde regnet det ud. Har I besøgt det?
-Hvorfor skulle jeg sige det? -Så svaret er ja.
Nej, nej.
Forsøg ikke at forvirre mig.
Pablo, jeg er harmløs i håndjern.
Du ville ikke være harmløs, om du så var bundet fra top til tå.
Er det et tilbud?
Du er umulig.
Pablo, vent!
Slip mig fri, så fortæller jeg dig noget.
Det falder jeg ikke for igen.
Det er meget vigtigt for sagen.
Du har set mig i aktion. Jeg kan føre sagen videre.
Hvad handler det om?
Kom tættere på.
De lytter måske.
Hvad mener du...
Ti sekunder.
Ti sekunder, hvad?
Ti sekunder er så længe, du kiggede på min kavalergang,
da du så mig klædt som korpige.
-Var det, hvad du ville sige? -Nej. Undskyld, jeg kunne ikke dy mig.
-Hvad laver du? -Pablo!
-Hvad? -Se!
Hvor? Hvad? Nej!
-Perfekt. -Nej.
Lad... Nej, ikke pistolen! Nej!
Overvej det end ikke.
Marina, du vil fortryde det.
Marina! Lad være. Jeg mener det.
Endelig bruger du mit fornavn.
Marina, seriøst!
Stakkels Pablo. Vent, til min bror finder ham i håndjern.
Hvorfor fornemmer jeg, at du nyder at få kriminalassistenten til at lide?
Det er vel ikke jalousi?
Jeg ved, han var din fars bedste elev.
Sikke noget at sige.
En anden mulighed er, at du måske er interesseret i ham.
Den eneste mand, jeg er interesseret i, er dig.
-Mig? -Héctor...
Jeg fortsætter med sagen,
men jeg vil ikke bringe dig i yderligere fare.
Måske er det på tide, at din bror lærer lidt ydmyghed.
Du kan regne med mig.
Min arm!
Undskyld.
Lad os smutte. Børnehjemmet venter.
Din vogn, frk. Quiroga.
-Castaño. -Jeg kan se, du har været i rampelyset.
Vi har ventet længe på dig.
Hvem venter på mig?
Du har haft en god dag, men bliv nu ikke indbildsk.
Tingene går ikke altid som forventet.
Måske bør vi komme tilbage en anden dag.
Héctor, vi må skynde os.
Hvem er I?
-Hvad laver I her? -Politiet.
-En kvindelig betjent? -Kriminalassistent Quiroga.
Herrens veje er uransagelige.
Det fortæller du mig?
Politiet har allerede været her og spurgt om Gabrielito og fandt intet.
Hvordan det? I må da have papirer på alt.
Der var en brand, og vi mistede mange papirer.
Vi har nu næsten ingen information om de stakkels børn.
-Godmorgen, søster. -Kun nogle billeder.
Hvad er det for en musik?
Himmelsk, hr.
Vores børn har udgjort det bedste kor
i amtet de sidste 30 år.
Nyd det.
De her er vores sidste billeder.
Sikke søde, de alle var.
Nogle var måske lidt frække, men de var alle gode børn...
Se lige ham her. Han er en lille engel.
-Undskyld, må jeg? -Ja.
Hvorfor leder I efter ham?
Han ville være præst. Han gik på seminariet og alt det.
Her, det er ham.
-Genkender du ham? -Nej, det er ikke ham.
Hvis I kunne give mig nogle detaljer, kunne jeg måske...
Han havde et ar i ansigtet.
Måske kan man se arret på billedet.
-Det er ham! -Cándido!
Han var utroligt slem. Han var ikke glad for Gabrielito.
Jeg så ham også. I teatret.
Han var på vej ud og løb ind i mig. Det må være ham.
Hvad nu, hvis Cándido bruger Gabriels navn som dække?
Godt tænkt.
Moder, husker du andet om ham?
Han arbejdede vist som skrædder i et teater.
Hans søster var en af de der frække nogle i kabareten.
Lola, Lolita eller noget i den stil.
-La Bella Lolita? -Det er hende!
Vi har ham.
Ikke underligt, at han kiggede sådan.
Der er lejligheden.
Frk., vi kan da ikke anholde nogen.
Vi bør ringe efter politiet.
Nej. Arturo kunne spolere alt, vi har opnået.
Sagen er opklaret, kan du ikke se det?
Cándido arbejder som teaterskrædder, og hvor køber de deres stof?
I fabrikken, vi var i.
Og hans søster får de samme blomster, som morderen truede mig med.
Der er ingen tvivl, det er ham.
Godmorgen. Undskyld, frk. Lolita.
Journalisterne. Hvad laver I her?
Hænderne op!
-Stop! -Vent!
Undskyld, frk. Der sker ham intet.
Han har intet gjort!
Nej, gør ikke det.
-Jeg ved, hvad jeg gør. -Men...
Godmorgen.
Hey!
Stop!
Bliv der!
Nej!
Giv mig din hånd!
Giv mig den!
Hold fast i mig!
Hold fast i min hånd!
Stop! Skyd ikke!
Rør jer ikke, I er omringet!
Kom derop. Ryk de folk tilbage.
Cándido!
EN PRIVATSAG EPISODE 2: DEN SMUKKE LOLITA
Tekster af: Jonas Winther Christensen
Kreativ supervisor: Lotte Udsen