MAGÁNÜGYLET
Marina!
Jövök, anya!
Mi tart ennyi ideig, Marina? Gyere, elkésünk a templomból!
Grimaszoltál szentáldozás közben.
Szégyent hoztál rám, kedvesem.
Inkább Anselmo atya szégyenkezhetne a pocsék bor miatt.
Elment az eszed?
És ne bámulj mindenkire!
Udvariatlan szokás.
Nem tudom, mi ütött beléd, de ha nem akartál eljönni,
akkor nem kellett volna.
Egész nap szorosan mellettem állsz. Nekem tetszik, de...
Nem tudom, mi van veled.
Nyugtalanító lett ez a város.
Nyugtalanító?
Mostanában...
Történt egy-két dolog.
Kedvesem, veled egész életedben történtek dolgok.
-Mi történt? -Ott vannak Do Portóék.
Anya, miért nem indulunk el és látogatjuk meg Pilar nénit?
-Olyan rég nem találkoztunk! -Három éve meghalt.
Így már értem.
Nézd csak! Idejönnek.
Marina, mi a baj?
-Na tessék! Jönnek. -Anya, maradj itt!
-Üdv! -Anya, maradj itt!
De veled akarok menni!
-Jó napot! -Üdv!
Fogd meg a táskám, anya! Később találkozunk a parkban.
-Ez a lány! -Hogy van?
Mindig valami dolga van.
Bocsánat!
Hé!
Várjon!
Hé!
Álljon meg!
Azt mondtam, állj!
Tegye fel a kezét!
Lassan forduljon meg!
Mindkét kezét tegye fel!
A templomi adományok?
Elvesztettem az állásom és két gyereket kell etetnem.
-Ki maga? -Francisco Alfaro.
Egy hónappal ezelőttig bankár voltam az Old Plazában.
Nem talál megfelelő szemüveget a vasárnapi öltözethez?
Mon dieu! Ez meg micsoda?
Saját készítésű mikroszkóp. Rendkívül hasznosak azok a magazinok.
És a virág?
Azt hittem, nem érdekli az udvarló.
Nem az udvarló küldte. Hanem a gyilkos.
-Tessék? -Ez az üzenet volt mellette.
Ma összetévesztettem vele valakit a templomban.
A KÍVÁNCSISÁG ÖLTE MEG A MACSKÁT
-Hívnunk kell a rendőrséget! -És átadjuk nekik?
Még mit nem! Épp elemezni próbálom.
A virág figyelmeztetés, hogy álljon le.
Nem érti? Tudja, hol lakik!
Közel járok. Különben nem akarna ijesztgetni.
Jöjjön ide! Nézze, mit találtam!
Épp teát akartam hozni. Én nem...
Ugyan, alig tud ellenállni! Jöjjön!
Nézze csak azt a szirmot!
Látja a vörös foltot rajta?
Vér! Az ott vér.
Nem, nem vér.
Egy bizonyos savat tartalmaz. Nézze!
Látja? Kármin.
Kármin? Akkor a gyilkos rúzst használ.
Vagy van még egy nő az ügyben.
-Lulú de Polignac. -Máris megtudta a nevét?
Nem, a Lulú de Polignac márka 21-es árnyalatú rúzsa.
Ez az egyik kedvencem, és ebben megtalálható ez a sav.
-Akkor az az elmélete... -Nem, még nincs elméletem.
Tudom, hogy ez a rúzs drága,
de nem túl drága, így több tucatnyi galíciai nő használhatja.
Szerintem nem veszi figyelembe a legfontosabb részletet.
Tavaszi virágot kapott, de ősz közepe van.
Látja, Héctor?
Tökéletes nyomozótársak lennénk!
Én nem... Már megint bele fogok gabalyodni. Nem!
Hát nem látja, Héctor? A sors hozott össze minket.
Csak azt látom, hogy Francina asszony péksége hamarosan bezár,
és elfogynak a sütemények.
Tökéletes! Útba esik.
-Micsoda? -Csak egy percet kérek átöltözni.
Várjon meg!
Magán nem fog az idő!
És ez a hercegnő? Csak azt ne mondja, hogy ő...
Örülök, hogy felbukkantál, kedvesem.
-Látom, nincs rám szükség... -Gyere ide!
Üdvözöld Antónt, édesapád barátját!
Marina, ő Antón Ramírez. Apával dolgozott, mikor Ourense-ben élt.
Nahát, milyen szép ifjú hölgy lett önből!
Hamarosan meglep minket, és megházasodik.
Mondanám, hogy örvendek, de előbb el kéne oltania a szivart.
-A füstje... -Fantasztikus, nemde?
Ramírez azért jött, hogy segítsen nekünk.
Mozgalmasnak tűnik a helyzet ezzel a sok betöréssel.
Ne ijesszék meg a lányt, mostanában nagyon feszült és furcsán viselkedik.
Nem olyan furcsán, anya. És hogy "lány" lennék...
Akkor ön fogja a betöréseket megoldani?
-Ő a biztonságunkat fogja megoldani. -Ezt hogy érted?
Hogy ne kelljen fegyvert hordanod magadnál.
Sosem tennék ilyet!
Marina, ma telefonon beszámoltak nekünk egy nőről a templomkertben.
Bárki lehetett, nem?
"168 centi magas, barna hajú, sötét szemű, jól öltözött."
160 centi vagyok, és zöld szemem van.
A nő teljesen őrült volt.
A leírás utolsó pontja szerint.
Óvatosnak kéne lennie az ilyen gyermeteg tettekkel.
Kevesebbért is letartóztatjuk.
-Mert futottam a parkban? -Mert fenyegettél valakit apa fegyverével.
Te jó ég! Marina, ne csináld!
Ez nem igaz.
Akkor biztos nem bánod, ha átkutatjuk a szobádat.
-Ne! Ne... -Kedvesem! Figyelj, Marina! Marina!
-Küldjék a nyomozót! -Marina, kérlek!
Ne!
-Erre tessék, felfelé! -Ne!
-Nem mehetnek be a szobámba! -Hölgyem, kérem!
-Nem adok engedélyt rá. -Marina!
Nem arra van!
-Marina! -Gyerünk!
Kutassák át a szobát!
Ez a magánélet megsértése.
Maga igazi karakter!
Az édesapjára emlékeztet.
Maga viszont egyáltalán nem hasonlít rá.
Zarco, nézz be a fiókokba!
Érdekel az alsóneműm, nyomozó?
Nyisd ki a fiókot!
Jó.
Charmode Lingerie, a létező legpuhább anyag.
Tapintsd csak meg!
Ne aggódj!
Csak akkor veszélyes, ha rajtam van.
-Nála van. -Micsoda?
Azt hiszi, okos, de hiányzik önből a tapasztalat.
Vegye le rólam a kezeit!
Még magához sem értem.
Fogják le!
Ez felháborító!
Arturo!
Itt is van.
Nem pelenkáztam magát, de elég idős vagyok hozzá.
Miért kell mindent túlbonyolítanod?
Miért élvezed, hogy így megalázol?
Köszönöm, uraim! Végeztünk.
Mostantól tartsátok szemmel!
Azt hittem, ő más.
Nem akarom az ördög ügyvédjét játszani,
de nem volt más választása.
Így is sokat tett önért, mikor engedte lefotózni a bizonyítékokat.
Ez a kék ruha mesés, de sosem hordja.
Héctor, tartanunk kell magunkat a tervhez!
-A tervhez? -Francina asszony süteményei.
Figyelik magát.
És eszembe jutott, hogy a pékség vasárnap délután zárva van.
Szép próbálkozás, de a füle elárulja.
Menjünk el a virágpiacra, aztán veszünk süteményt!
-Előbb rendet kell tennem! -Majd Lourditas megcsinálja.
És mégis hogy akar kiszökni innen?
Tetszik az új frizurája.
Van benne valami vadság.
Bocsásson meg, Quiroga kisasszony! Nem akartam megijeszteni.
-Mit akar? -Anaïs Montero vagyok,
a Galícia Magazin újságírója.
Imádom a társasági rovatot!
-Elnézést, de sietek! -A társasági rovatba írok.
Cikket írok a város tíz legcsinosabb vénkisasszonyáról.
-"Vénkisasszonyt" mondott? -Tudja, hogy rossz a jobb fülem.
Tegyen engem az első helyre!
Induljon!
Várjon, kérem! Várjon!
Jól van, uram?
Allergiás vagyok az azáleára.
Arról a standról beszélt?
Igen, Carmiña standjáról.
Az ott?
Egészségére!
-Megtudott valamit? -Igen.
Az egyetlen stand, amely szezonon kívüli virágot árul,
az ott.
Talán ő a rúzs tulajdonosa.
Kétlem, hogy egy virágárusnak futja ilyesmire,
de sosem lehet tudni.
-Egészségére! -Köszönöm!
Nézd, milyen szép!
Van rajta rúzs.
Igen, de eperpiros. Mi meggypirosat keresünk.
Segíthetek?
-Jó napot kívánok! -Jó napot!
Úgy hallottuk, ön az egyetlen árus a városban,
-aki ilyenkor liliomot árul. -És azáleát, jázmint, pipacsot...
Senkinél nincsenek egzotikusabb virágok!
Szagolja meg, mintha tavasz közepén lennénk!
És csak 50 centbe kerül.
Elnézést, de a feleségem liliomot szeretne venni.
Ma reggel fogyott el.
-Népszerű virág? -Egyáltalán nem.
Csak egy férfi szokott venni, de ő úgy szereti, mintha más virág nem is létezne.
-Hétről hétre egyre több liliomot kér. -Ez hihetetlen!
Olyan sokat utaztunk érte!
Esetleg meg tudná adni a vásárlója címét?
Talán rávehetjük, hogy adjon el nekünk belőle.
Jaj, ezt nem tehetem meg.
Sosem adom ki a vásárlóim adatait.
De... hölgyem, akár itt, a piacon is láthattuk volna virágot venni.
Biztosan...
meg tudunk egyezni.
Nagyon beleélte magát a szerepbe.
Igen, mert közeledett a pékség zárórája,
és különben egész délután ott lettünk volna a piacon.
-Értékes információt szerzett. -Jól lehúzott minket!
Jó gyorsan összepakolt utána.
Ekkora nyeresége még sosem volt.
Egészségére!
Köszönöm!
És... hogy akar elbánni a gazfickóval?
Veszélyes ember.
Nem tudja, kivel áll szemben.
Maga megbolondult!
Egészségére!
Bukjon le! Erre jön.
Nem ő az. Ő öreg és kövér.
Nem ez a férfi támadott meg engem.
Kiváló. Ha nincs gyilkos, minden remek.
-Menjünk haza! -Nem, Héctor!
Követnünk kell!
-De... -A liliom a kulcs mindenhez.
Meg kell tudnunk, hogyan jut hozzá a gyilkos.
Gyerünk, igyekezzen!
Taposson bele! Elveszítjük.
A megengedett maximum sebességgel közlekedem!
Mit művel?
A törvény számomra rég nem akadály.
-Látja a taxit? -Csak fényeket látok.
Ott van! Kerüljön mögé!
Lassan!
Jól van?
Nézze!
Menjünk!
FENSÉGES LOLITA BELLE EPOQUE SZÍNHÁZ
Hová lett?
Ez őrület, akárhonnan is nézzük!
Ide-oda repkedek, igazán merészen
Ő Fenséges Lolita.
Tudom, mire gondol
Miután megharaptam
Most rám néz
Miután megharaptam, ezt mondanám
Tiszta, őszinte szerelemre vágysz...
Ugye nem tévedek? Meggypiros.
De nem kaphatod meg, ha nincs pénzed...
Mondtam, hogy egy nyomozó veszett el önben!
Drágám, bizonyos kor felett már nem tehetsz semmit
Ha fáj, amit mondok
Csak fogadd el
Köszönöm szépen!
Nézze, odaadja neki a virágokat!
Mintát kell szereznünk a rúzsból, bármi áron!
Elnézést, ön Fenséges Lolita, igaz?
Az egyetlen. Miben segíthetek, kedves?
Milyen izgalmas!
Mondták már, hogy nagyon hasonlít Rita Hayworthre?
Igen, pontosan úgy nézek ki.
Már csak Orson Welles hiányzik mellőlem.
Milyen vicces!
Elnézést, talán tolakodónak hangzik,
de nagyon tetszik a rúzsa.
Tudja, milyen márkájú?
Őszintén szólva nem. Egy rajongómtól kaptam ajándékba.
Bocsánat, de sietek!
Jaj, de feledékeny vagyok!
Annyira izgultam, hogy elfelejtettem elmondani,
hogy egy magazintól jöttünk, és hosszú cikket írunk önről.
-Egy hosszú cikket? -Igen.
-Óriási lesz. A Vogue-nak. -De izgalmas!
Várjanak meg a bárnál, csak leteszem a virágot.
Köszönöm!
Most már újságírók lettünk?
Valamit ki kellett találnom.
Sokáig vívódtam,
de aztán láttam, hogy itt a lehetőség.
Szóval eljöttem otthonról, ártatlan voltam...
Elnézést, de nem jegyzetelnek?
Nem. Mindent fejben tartok.
Mivel hoztak nekünk pezsgőt, akár ihatnánk is, nem igaz?
Ugye önök nem olyan újságírók,
akik megpróbálnak leitatni, hogy kikotyogjam, kivel feküdtem le?
-Nem! -Dehogy!
Ha az érdekli önöket, volt-e viszonyom Gary Cooperrel,
a válasz...
Igen. Viszonyunk volt.
Sok dolog történt köztünk.
Minket inkább a mindennapi életének részletei érdekelnek.
Szépségtippek, sminktrükkök, a rúzsának a márkája.
Megint ezzel zaklat, kedves, pedig mondtam, hogy nem tudom.
Nemsokára én következem.
Bocsássanak meg egy pillanatra!
-Még nem fejeztük be az interjút. -Nagyon sajnálom,
de a közönség engem követel. Nélkülük senki vagyok.
-Visszajönnének máskor? -Hát persze.
De mielőtt elmegyünk, szeretnék még egy szívességet kérni.
A társam nagyon szégyellős.
Szívességet? Megmutatom, de nem érhet hozzá!
Nem, kérem! Félreértett.
A barátom csak egy csókot szeretne az arcára.
Minden dalát ismeri, és folyton azokat énekli.
Igazán rajongok önért.
Minden dalomat ismeri?
-Az összeset. -Jöjjön, adok egy csókot!
Már előbb szólniuk kellett volna. A meleg férfiak imádnak engem.
Akkor legközelebb találkozunk, királynő!
Köszönöm!
Megszereztük!
El tudja hinni, hogy rajtakaptam egy örömlánnyal?
Drágám, ha hűséges férfit akar, rossz helyen jár!
Esküszöm, legközelebb magára fogom hagyni!
Bocsánat, Héctor! Sajnálom, de nagyon ideges vagyok. Közel járunk.
Üljön le, jöjjön!
-Csíp! -Mégis hogy csíphetne?
Tudtam!
Héctor, be kell osonnia az öltözőbe!
Lolita kapcsolatban áll a gyilkossal.
-Nekem kell mennem? -Igen.
Fogjon pár virágot, és mondja, hogy kézbesítő!
Nem, nem és nem!
Ezerszer is nem.
Egész nap ide-oda rángatott magával,
és figyelembe sem vette, amit mondtam. Végeztem!
Elmegyek a süteményeimért és hazamegyek.
Ezt már nem fogom megtenni. Ennyi volt!
-Héctor! -Figyeljen rám!
Ön egy csodálatos nő.
Kalandvágyó, merész, intelligens.
De a legkisebb mértékben sem hajlandó saját magára vigyázni!
Hát nem érti, hogy én csak azt akarom, hogy önnek ne essen baja?
De Héctor, olyan közel járunk! Érzem. Ígérem, hogy...
Már rengeteg dolgot megígért, és mind hazugság volt.
Ígérem, hogyha megtudjuk, ki a gyilkos,
szólok a rendőrségnek, és nem avatkozom többé az ügybe.
Megesküszik rá?
Esküszöm.
Egy szentnek sincs ennyi türelme!
Mondtam, hogy nem jöhet be! Távozzon!
Legalább nem feleslegesen fizettünk a virágért.
Engem nem érdekel a pénz. Az allergiám miatt aggódom.
-Nem tudom, képes vagyok-e rá. -Héctor, nem lesz semmi gond.
Csak ne érjen a füléhez! Menjen!
-Gyerünk! -Egy ekkora csokorral a kezemben...
Virágot hoztam Fenséges Lolitának.
Megkérdezhetem, ki küldte?
Cooper úr.
Értem.
Egyenesen, aztán jobbra, menjen előre, újra jobbra,
ott a harmadik ajtó.
Viszlát!
Jacinto, vigyázz erre! Pilitának hagyom itt.
Emlékeztesd rá! Add oda neki holnap!
-Ne hagyj itt semmit! -Drágám, csak tíz perc, rendben?
Tartozom neked.
Fenséges Lolita?
Elnézést!
Fenséges Lolita?
Hé, várjon!
Kérem!
Hahó!
Van itt valaki?
Hahó!
A kabát!
Van ott valaki?
Van itt valaki?
-Láttál egy nőt piros ruhában? -Nem.
Bocsánat!
Héctor?
Héctor!
Héctor?
Héctor!
Héctor, nézzen rám!
Segítség!
Héctor, nézzen rám!
Segítség!
Héctor, nézzen rám!
Ez a hálószobája.
Nem hiszem el, hogy egész nap nem ment sehová.
Ő is csak olyan, mint a többi.
Törékeny és romantikus.
Nem ugyanarról a személyről beszélünk.
Nyomozó!
Találtam egy pár kesztyűt.
10-00.
10-00, hallanak?
10-00.
10-02 itt 10-00.
Zarco, itt Cabanillas. Vészhelyzet állt elő.
A madár kirepült a fészekből.
Vettem.
Semmi nem keltette fel a figyelmét? Valami különös, valami szokatlan?
Uram! Van valami hír?
Akkor ennyi.
Ne mozogjon túl sokat! Ha szédül, szóljon!
Köszönöm!
Héctor, azt hittem, elveszítem magát!
Hölgyem, a karom!
Bocsánat! Fáj?
Ami azt illeti, jobban fáj az, hogy kiszakította a zakómat.
Héctor, én...
Ha bármi történt volna magával...
Ne érzékenyüljön el! Tudja, hogy könnyen elsírom magam.
Különben is van egy fontos mondanivalóm.
Láttam őt.
Láttam a gyilkos arcát.
Quiroga kisasszony! Maga... nem hagyhatja el a házat engedély nélkül.
Még ezek után is velem foglalkoznak?
Mit tudtatok meg?
Megvan a gyilkos neve?
Nem hagyom magamat.
A bátyja beszélni akar magukkal a rendőrőrsön.
Akkor intézzük el gyorsan, jó?
Jöjjön, Héctor!
Meg akarja öletni magát?
Mi a fenét képzelt, Héctor?
Elfelejtette, hol a helye a háztartásunkban?
Feleljen!
Kifelé! És küldje be Marinát!
-Csukd be az ajtót! -Nem érdekel, ha hallják az üvöltözésed.
Már azt is megalázó volt hallani, amit Héctornak mondtál.
Bocsánatot kell kérned tőle!
Ha hiszed, ha nem, törődöm veled.
Nem értem, miért akarod megöletni magad.
Egy gyilkost próbálok elfogni.
És Héctor épp annyi tiszteletet érdemel, mint a munkatársaid.
-Ülj le, kérlek! -Nem fogsz kiabálni velem?
Marina...
Apa közel három éve halt meg.
Tudom, hogy az elvesztése fájdalmas volt, és még mindig dühös vagy miatta.
De ez nem az én hibám. Nekem is ugyanúgy hiányzik, mint neked.
Nem érdekel, hogy te szórakozásból nyomozósdit játszol,
jelmezekbe bújsz, és azt teszed, ami eszedbe jut.
Nem játszom.
Tudom, apa reményt adott neked, hogy rendőrfelügyelő lehet belőled,
de ez nem fog megtörténni.
A rendőrök élete veszélyes, erő és bátorság szükséges hozzá.
Erős és bátor vagyok, Arturo.
Rendben, de nő vagy.
Férfiként kötelességem, hogy megvédjelek. Apa kért meg rá.
Nem fogok kudarcot vallani.
Apa hitt bennem.
Ha megkért, hogy védj meg, azért tette, mert a húgod vagyok,
nem azért, mert nő.
Arturo, ha tetszik, ha nem,
én erre születtem.
Marina!
Tessék?
Ez nem apa egyik játéka. Extrém lépéseket fogok tenni a védelmedben.
Ez minden információ?
Igen, uram. Ez a jelentés.
Beleírtad, hogy gyermekotthonban nőtt fel?
-Igen, uram. -Rendben.
-Szép munka, Moráis! -Köszönöm!
Több pénzt akarok.
Különben nem folytatom tovább.
Uram, átkutattuk Gabriel Expósito lakását,
de nem találtunk semmit.
A gyilkos neve Gabriel Expósito.
Quiroga kisasszony, mit keres itt ilyen ruhában?
Kedveled az efféle játékokat?
Ne kezdje! Még emlékszem a rovarra.
Nem adhatok át információt csak úgy.
-Hát persze. -Áruld el,
voltatok az árvaházban, ahol felnőtt?
Micsoda?
Pablo, ha a vezetékneve Expósito, akkor biztosan árva.
Erre még Cabanillas is rá tudott jönni. Szóval odamentetek?
-Miért árulnám el? -Tehát a válasz igen.
Nem, nem.
Ne próbáljon összezavarni!
Pablo, bilincsben ártalmatlan vagyok.
Akkor sem lenne ártalmatlan, ha tetőtől talpig meg lenne kötözve.
Ez ajánlat akar lenni?
Maga lehetetlen!
Pablo, várj!
Szabadíts ki, és elárulok valamit!
Ennek nem dőlök be ismét.
Nagyon fontos az ügy szempontjából.
Láttad, milyen vagyok élesben. Fel tudom göngyölíteni a szálakat.
Miről van szó?
Gyere közelebb!
Lehet, hogy hallgatóznak.
Hogy érti...
Tíz másodperc.
Milyen tíz másodperc?
Tíz másodpercig bámultad a dekoltázsomat,
mikor először megláttál táncoslánynak öltözve.
-Ezt akarta elárulni? -Nem. Sajnálom, nem hagyhattam ki.
-Mit művel? -Pablo!
-Mi az? -Nézd csak!
Hol? Mit? Ne!
-Tökéletes. -Ne!
Ne... Ne, a fegyvert ne!
Rágondolni se merészelj!
Marina, ezt meg fogod bánni!
Marina, kérlek! Komolyan mondom.
Végre letegeztél.
Marina, komolyan beszélek!
Szegény Pablo! Kíváncsi vagyok, mi lesz, ha bátyám így talál rá.
Miért van olyan érzésem, hogy élvezi, hogy szegény nyomozó szenved?
Ugye nem féltékenységből teszi?
Tudom, hogy az apja legjobb diákja volt.
Miket nem képzel, Héctor!
Vagy az is előfordulhat, hogy másmilyen okból érdeklődik iránta.
Az egyetlen férfi, aki iránt érdeklődöm, az maga.
-Én? -Héctor...
Én folytatni fogom az eddigieket,
de nem akarom magát veszélybe sodorni.
Talán tényleg ráférne a bátyjára, hogy tanuljon egy kis alázatot.
Számíthat rám!
Jaj, a karom!
Bocsánat!
Menjünk! Az árvaház vár bennünket!
A kocsija, Quiroga kisasszony.
-Castaño. -Látom, közel került a tűzhöz.
Már régóta várunk magára.
Ki vár rám?
Ma jó napja volt, de ne legyen önelégült!
Nem mindig alakulnak úgy a dolgok, ahogy képzeli.
Talán máskor kéne visszajönnünk.
Héctor, szorít az idő.
Kik maguk?
-Mit keresnek itt? -Rendőrség.
-Egy női rendőr? -Nyomozó. Quiroga nyomozó.
Isten útjai kifürkészhetetlenek.
Ne mondja!
A rendőrség már kérdezősködött Gabrielitóról, de semmit nem találtak.
Ez hogy lehet? Biztos vannak feljegyzéseik.
Sok irat odaveszett egy tűzben.
Alig maradt fenn valami információ szegény kis árvákról.
-Jó reggelt, nővér! -Csak néhány fénykép.
Mi ez a zene?
Ez mennyei zene, uram.
Már 30 éve az itt lakó gyermekekből áll
az ország legjobb kórusa.
Élvezze, uram!
Itt vannak a megmaradt fényképek.
Mind olyan jó gyerek volt!
Néhányan kicsit rosszalkodtak, de mindenki olyan jó gyerek volt...
Nézzenek csak rá! Egy valódi kis angyal.
-Elnézést, megnézhetem? -Persze.
Miért keresik?
Pap akart lenni. Be is iratkozott a szemináriumba.
Itt van, ő az.
-Felismeri? -Nem, nem ő az.
Ha tudnának pár részlettel szolgálni, akkor talán...
Egy heg, az arcán volt egy heg.
A fényképen talán látszani fog.
-Ő az! -Cándido!
Ördögi kisgyerek volt. Mindig Gabrielitót bántotta.
Én is láttam őt. A színházban.
Sietve távozott, és belém botlott. Biztosan ő az.
Mi van, ha Cándido álcaként használja Gabriel nevét?
Remek gondolat.
Anyám, emlékszik még valamire?
Azt hiszem, szabóként dolgozott a színházban.
A húga az egyik olyan kihívó nő a kabaréban.
Lola vagy Lolita, valami ilyesmi neve van.
-Fenséges Lolita? -Pontosan!
Most megvan!
Nem csoda, hogy úgy nézett rám.
Ez az a ház.
Hölgyem, hogy tartóztathatnánk le bárkit?
Csak hívjuk a rendőrséget!
Nem. Arturo elronthat mindent, amit eddig elértünk.
Miénk a pillanat, nem érti?
Cándido szabóként dolgozik a színházban, és hol veszik a textileket?
A gyárban, ahol voltunk.
És a húgának adták a virágokat, amivel a gyilkos megfenyegetett engem.
Semmi kétségem, hogy ő az.
Jó reggelt! Elnézést, Lolita kisasszony!
Az újságírók. Mit keresnek itt?
Kezeket fel!
-Álljon meg! -Várjanak!
Elnézést, hölgyem! Nem fog bántódása esni.
Nem tett semmi rosszat!
Ne! Ne csinálja, kisasszony!
-Ne féltsen! -De...
Jó reggelt!
Hé!
Állj!
Álljon meg!
Megállni!
Állj!
Azonnal álljon meg!
Ne!
Adja a kezét!
Adja ide!
Kapaszkodjon belém!
Kapaszkodjon!
Fogja a kezem!
Állj! Ne lőjetek!
Senki ne mozduljon! Körbevettük magukat!
Menjetek fel, hozzátok le őket!
Cándido!
A feliratot fordította: Keszte Renáta
Kreatív supervisor: Keresztes Andrea