EN PRIVAT AFFÆRE
Marina!
Kommer, mor.
Marina, hva er det du gjør? Vi er sent ute til kirken.
Uttrykket ditt under nattverden.
For en skam du utsetter meg for.
Don Anselmo burde skamme seg som serverer dårlig vin.
Har du blitt gal?
Og slutt å stirre sånn på alle.
Det er frekt.
Jeg vet ikke hva det er med deg, men om du ikke ville bli med,
burde du latt være.
Du har vært limt til meg i hele dag. Jeg elsker det, men...
Jeg vet ikke hva som feiler deg.
Byen har blitt urovekkende.
Urovekkende?
I det siste...
...har det skjedd ting.
Det har skjedd ting hele livet ditt.
-Hva er det? -Der er Do Portos-familien.
Mor, skal vi stikke innom tante Pilar?
-Vi har ikke sett henne på lenge. -Hun døde for tre år siden.
Det forklarer det.
Se. De kommer.
Hva er det?
-De kommer. -Mor, bli her.
-Hallo! -Mor, bli her.
Men jeg vil bli med.
-Hallo! -Hei!
Hold vesken min, mor. Jeg møter deg ved båtene senere.
-Den jenta. -Hva skjer?
Har alltid så mye å gjøre.
Beklager.
Hei!
Hei! Vent!
Du!
Stopp!
Stopp, sa jeg!
Opp med hendene!
Snu deg sakte.
Opp med begge hendene, sa jeg!
Stjal du kollekten?
Jeg mistet jobben og har to barn å fø.
-Hvem er du? -Francisco Alfaro.
For en måned siden jobbet jeg i banken på gamletorget.
Finner du ikke riktige briller til søndagsantrekket?
Mon Dieu. Hva er det du har på deg?
Et hjemmelaget mikroskop. Disse bladene er så nyttige.
Og den blomsten?
Jeg trodde frieren ikke var av interesse.
Det er ikke fra frieren min. Det er morderens.
-Hva? -Han sendte denne med en beskjed.
Jeg forvekslet ham med noen i kirken i dag.
NYSGJERRIGHET DREPER
-Vi må ringe politiet. -Og gi dem en sånn gave?
Niks. Jeg prøver å analysere den.
Blomsten var en advarsel om å gi deg.
Skjønner du ikke det? Han vet hvor du bor.
Jeg nærmer meg, så han prøver å skremme meg.
Kom hit. Se hva jeg fant.
Jeg kan hente te til deg. Jeg...
Kom igjen. Du har så lyst.
Se på det kronbladet.
Ser du den røde flekken?
Blod! Det er blod.
Nei, det er ikke blod.
Flekken inneholder en veldig spesifikk syre. Se.
Ser du? Det er karmin.
Karmin? Så morderen bruker leppestift.
Eller så er en kvinne involvert.
-Lulú de Polignac. -Vet du navnet alt?
Nei, Lulú de Polignac, rouge nummer 21.
En av favorittleppestiftene mine. Den bruker den syren.
-Så teorien din er at... -Jeg har ingen teori.
Jeg vet at leppestiften er dyr,
men ikke så dyr at den ikke er tilgjengelig for mange kvinner i Galicia.
Jeg tror du overser det viktigste.
Du har fått en vårblomst midt på høsten.
Ser du, Héctor?
Vi kunne vært perfekte etterforskerpartnere.
Nei, jeg... Jeg falt nesten for det igjen.
Skjønner du det ikke, Héctor? Skjebnen brakte oss sammen.
Det jeg skjønner, er at fru Francina er i ferd med å stenge,
og vi kommer til å gå tom for kaker.
Perfekt. Det er på veien.
-Hva? -Gi meg et øyeblikk, så skifter jeg.
Vent på meg.
Tiden går for alle, men ikke for deg.
Og denne prinsessen? Ikke si at det er...
Du er et syn for guder, kjære.
-Jeg ser dere ikke trenger meg... -Kom hit.
Hils på Antón, din fars gamle venn.
Marina, dette er Antón Ramírez. Han jobbet med far i Ourense.
Du store. Du er litt av en ung dame.
Snart overrasker hun oss og gifter seg.
Jeg er glad for å møte deg, men du må slukke den sigaren.
-Lukten er... -Nydelig, ikke sant?
Ramírez skal hjelpe med saken.
Det er visst ganske hektisk med så mange ran.
Ikke skrem jenta. Hun har vært litt anspent og rar i det siste.
Ikke så rar, mor. Og "jente"...
Så du tar deg av ranene?
-Han skal ordne sikkerheten vår. -Hva mener du?
I stedet for at du går ut bevæpnet.
Det ville jeg aldri.
Marina, i morges fikk vi en melding om en kvinne i kirkehagen.
Hvorfor meg?
"1,63, brunt hår, mørke øyne, pent kledd."
Jeg er 1,68 og har grønne øyne.
Og hun var helt gal.
Det var det siste sporet.
Du burde være forsiktig med slike barnslige ting.
Kan arresteres for mindre.
-For å løpe i parken? -For å true en borger med fars pistol.
Du milde himmel! Nei, Marina.
Det er ikke sant.
Da kan vi vel lete på rommet ditt, da.
-Nei! -Hør her, Marina.
-Send etterforskeren. -Vær så snill.
Nei.
-Mine herrer, ovenpå. -Nei.
-Dere kan ikke gå inn på rommet mitt. -Frøken.
-Dere har ikke tillatelse. -Marina.
Det er ikke den veien.
-Marina. -Kom igjen.
Ransak rommet.
Dette er brudd på privatlivets fred.
Du er litt av en skrue.
Du minner meg om din avdøde far.
Mens du ikke er det minste som ham.
Zarco, se i de skuffene.
Nysgjerrig på undertøyet mitt?
Åpne skuffen.
Ja.
Charmode Lingerie, det mykeste du har tatt i.
Kom igjen. Ta på det.
Slapp av.
Det biter bare når jeg har det på.
-Hun har den på seg. -Hva?
Du tror du er så smart, men du mangler mange år med erfaring.
Ligg unna meg.
Jeg har ikke rørt deg enda.
Hold henne.
Dette er en skandale!
Arturo!
Her er den.
Jeg byttet ikke bleie på deg, men nesten.
Hvorfor gjør du alt så komplisert?
Hvorfor liker du å få meg til å føle meg sånn?
Takk, mine herrer. Vi er ferdige.
Hold øye med henne.
Jeg som trodde han var annerledes.
Ikke for å være djevelens advokat,
men han hadde ikke noe valg.
Han gjorde nok ved å la deg ta bilde av bevisene.
Den blå er nydelig, og du bruker den aldri.
Héctor, vi må fortsette med planene våre.
-Planene våre? -Fru Francinas kaker.
De overvåker deg.
Og jeg husket nettopp at bakeriet ikke er åpent på søndag ettermiddag.
Godt forsøk, men øret avslører deg.
Kom, vi går til blomstermarkedet, og så henter vi kakene.
-Men jeg må rydde opp alt dette. -Lourditas gjør det.
Og hvordan skal du komme deg ut?
Jeg liker det du har gjort med håret ditt.
Det gir deg et viltert preg.
Tilgi meg, frøken Quiroga. Jeg mente ikke å skremme deg.
-Hva? -Anaïs Montero,
journalist for Gazzetta della Galicia.
Jeg elsker å lese Sosietetshjørnet.
-Jeg har det travelt. Beklager. -Jeg jobber der.
Vi har en reportasje om byens ti peneste peppermøer.
-Sa hun "peppermø"? -Du vet hvordan høyreøret mitt er.
Sett meg først på listen.
Kjør.
Vent!
Alt i orden?
Jeg er allergisk mot azalea.
Sa du at det er den?
Ja, Carmiña-en.
Den?
Prosit.
-Har du funnet ut noe? -Ja.
Den eneste boden som selger blomster utenfor sesongen,
er den der nede.
Hun kan være eieren av leppestiften.
Tviler på at en blomsterhandler har råd til slik luksus,
men man vet aldri.
-Prosit. -Takk.
Se så vakre.
Hun har på seg leppestift.
Ja, men den er jordbærrød. Vi leter etter kirsebær.
Kan jeg hjelpe?
-God dag. -God dag.
Vi har hørt at du er den eneste i byen
-som selger liljer på denne tiden. -Og azaleaer, sjasmin, valmuer...
Ingen selger så eksotiske blomster.
Lukt. Det føles som det er vår.
Og billig.
Tilgi meg. Kona mi leter etter liljer.
Jeg gikk tom i morges.
-Selger du mange? -Nei.
Jeg skaffer dem til en mann som ser på dem som om det ikke fantes andre blomster.
-Flere liljer hver uke. -Utrolig.
Vi kom hele denne veien for dette.
Om du gir oss klientens adresse, tror du
vi kan overtale ham til å selge oss noen?
Nei. Det kan jeg ikke gjøre.
Jeg sier aldri et ord om kundene mine.
Men... Frue, vi kan ha sett ham kjøpe blomster på markedet.
Vi kan vel...
...finne en løsning.
Du er veldig samarbeidsvillig.
Ja, for de stenger bakeriet,
og jeg visste vi kom til å være der hele ettermiddagen.
-Informasjonen din var dyr. -For en svindler!
Hun pakket sammen kjempefort.
Hun har aldri gjort et sånt salg før.
Prosit.
Takk.
Hvordan har du tenkt å håndtere slyngelen?
Han er farlig.
Han vet ikke hvem han står overfor.
Du er sprø.
Prosit.
Dukk. Han kommer hitover.
Nei. Det er ikke ham. Han er gammel og tjukk.
Det var ikke han som angrep meg.
Flott. Ingen drapsmann er det beste.
-Vi drar. -Nei, Héctor!
Vi må følge etter ham.
-Men... -Liljene er nøkkelen.
Vi må finne ut hvor morderen får dem fra.
Kom igjen. Skynd deg.
Klampen i bånn. Vi mister ham.
Jeg følger fartsgrensen.
Hva er det du gjør?
Loven har lenge vært et ikke-problem for meg.
-Ser du drosjen? -Jeg ser bare lys.
Der! Kjør inn bak ham.
Sakte.
Går det bra?
Se!
Kom igjen.
Hvor ble han av?
Dette er sprøtt uansett hvordan du ser på det.
En gang i tiden var jeg modig
Det er La Bella Lolita.
Og jeg legger merke til hva han tenker på
Kort tid etter biter jeg ham
Og nå ser han på meg
Etter å ha bitt ham, ville jeg sagt dette
Du leter etter En ren, oppriktig kjærlighet
Si at jeg ikke tar feil. Den fargen er kirsebærrød.
Men du får det ikke Om du er blakk
Jeg sa at du hadde en detektivs sjel.
Kjære, etter en viss alder Er det ingenting du kan gjøre
Om det er vondt å høre på meg
Bare tolerer det
Tusen takk.
Se, han gir henne blomster.
Vi må ha en prøve av den leppestiften.
Unnskyld. Du er La Bella Lolita, ikke sant?
Den eneste. Hva kan jeg hjelpe deg med?
Så spennende!
Har noen sagt at du ligner Rita Hayworth?
Ja, prikk lik.
Det eneste som mangler, er Orson Welles på armen.
Så morsomt.
Unnskyld. Det er kanskje upassende,
men jeg elsker leppestiften din.
Vet du hvilket merke det er?
Jeg vet ikke. Det var en gave fra en beundrer.
Unnskyld meg. Jeg har litt hastverk.
Beklager. Så dumt av meg.
Det var så spennende å se deg at jeg glemte å si
at vi kommer fra et blad for å lage en reportasje om deg.
-En stor reportasje? -Ja.
-Enorm, for Vogue. -Så spennende!
Vent i baren. Jeg setter blomstene mine i garderoben.
Takk.
Journalister?
Jeg måtte jo si noe.
Jeg var ubesluttsom,
men det var min eneste sjanse.
Der var jeg, hadde akkurat dratt hjemmefra, uskyldig...
Tar du ikke notater?
Nei. Jeg har alt her, i hodet.
Siden vi har fått sjampanje, tar vi vel et glass?
Du er vel ikke en av de journalistene
som prøver å skjenke meg for å finne ut hvem jeg har ligget med?
-Nei! -Nei.
Om dere vil ha bekreftelse på affæren med Gary Cooper,
er svaret...
...ja. Vi hadde en affære.
Det skjedde mye.
Vi er mer interessert detaljene i dagliglivet ditt.
Skjønnhetstips, sminketriks, merket på leppestiften din.
Du er en plage. Jeg sa jo at jeg ikke vet det.
Jeg skal på etter dette.
Du må gi meg et øyeblikk.
-Vi er ikke ferdig med intervjuet. -Det er vondt,
men publikum vil ha meg. Uten dem er jeg ingenting.
-Kan dere komme tilbake en annen dag? -Så klart.
Men før vi drar, har jeg en siste tjeneste å be om.
Partneren min er veldig flau.
En tjeneste? Du kan se, men ikke røre.
Nei, ikke misforstå.
Det er et enkelt kyss på kinnet til vennen min.
Han kan alle sangene dine og synger dem hele tiden.
Av ren, skjær beundring.
Kan du alle sangene mine?
-Alle sammen. -Kom, så skal du få et kyss.
Du skulle ha sagt det før. Homofile menn elsker meg.
Vi sees en annen dag, dronning.
Takk!
Vi har den.
Kan du tro at jeg tok ham med en hore?
Om du vil ha troskap, er du i feil bar.
En dag skal du få klare deg selv.
Beklager, Héctor. Jeg er bare så nervøs. Vi er så nær.
Sett deg her.
-Det svir! -Hvordan kan det svi?
Jeg visste det!
Héctor, du må snike deg inn på garderoben.
Hun er koblet til morderen.
-Jeg? -Ja.
Ta med blomster og si du er et bud.
Nei, nei og nei.
Tusen ganger nei.
Du har dratt meg frem og tilbake hele dagen
og ikke hørt på noe jeg sier til deg. Jeg er lei.
Jeg henter kakene mine og går hjem.
Jeg gjør det ikke. Det er over.
-Héctor! -Hør på meg!
Du er en flott kvinne.
Dristig, fryktløs og intelligent.
Men du mangler selvoppholdelsesdrift.
Skjønner du ikke at jeg ikke vil at noe skal skje med deg?
Men vi er så nær. Jeg føler det på meg. Jeg lover...
Du har alt lovet meg mye og løyet om alt.
Jeg lover at når vi vet hvem drapsmannen er,
så skal jeg si det til politiet og ikke blande meg i noe mer.
Sverger du?
Jeg sverger.
For en tålmodighet vi må ha.
Jeg sa at du ikke kan komme inn. Gå.
Vi får iallfall valuta for pengene.
Jeg bryr meg ikke om penger. Jeg tenker mer på allergien min.
-Jeg vet ikke om jeg klarer det. -Héctor, det går fint.
Bare tenk på å ikke klø deg på øret. Kom igjen.
-Kom igjen. -Med en sånn bukett i hendene...
Jeg skal levere blomster til La Bella Lolita.
Hvem er de fra?
Herr Cooper.
Akkurat.
Rett frem, så til høyre, rett frem, høyre igjen,
og så er det den tredje døren.
Ha det.
Jacinto, følg med. Jeg legger igjen denne til Pilita.
Minn henne på den. Gi den til henne i morgen.
-Nei, ikke legg igjen noe. -Det er bare ti minutter.
Jeg skylder deg en.
La Bella Lolita?
Beklager.
La Bella Lolita?
Hei! Vent!
Vær så snill!
Hallo.
Er det noen der?
Hallo?
Frakken.
Er det noen der?
-Har dere sett en rødkledd jente? -Nei.
Unnskyld meg!
Héctor?
Héctor!
Héctor, se på meg!
Hjelp!
Héctor, se på meg!
Hjelp!
Se på meg.
Det er soverommet hennes.
Tror ikke hun har gått ut hele dagen.
Til syvende og sist er hun som de andre.
Skjør og romantisk.
Vi snakker tydeligvis ikke om samme person.
Betjent!
Jeg fant noen hansker her.
10-00.
10-02, dette er 10-00.
Zarco, det er Cabanillas. Vi har en nødssituasjon.
Fuglen har fløyet fra redet.
Bekrefter.
Ingenting fanget oppmerksomheten din? Ikke noe rart eller uvanlig?
Noe informasjon?
Der.
Prøv å ikke røre deg for mye. Om du blir svimmel, si fra.
Takk.
Héctor, jeg trodde jeg hadde mistet deg.
Armen min, frøken.
Beklager. Er det vondt?
Ærlig talt er det vondere det han gjorde med frakken min.
Héctor, jeg...
Om noe hadde skjedd med deg...
Ikke bli emosjonell. Du vet at jeg gråter lett.
Dessuten har jeg noe viktig å si deg.
Jeg så ham.
Jeg så ansiktet til drapsmannen.
Frøken Quiroga. Du kan ikke forlate huset uten vårt samtykke.
Er jeg i rampelyset med alt som foregår?
Hva har du funnet ut?
Vet du navnet på drapsmannen?
Jeg går ikke i fellen din.
Broren din vil snakke på politistasjonen.
Så la oss få det overstått.
Kom, Héctor.
Vil du bli drept?
Hva pokker tenkte du på, Héctor?
Har du glemt plassen din her i huset?
Svar meg!
Kom deg ut. Og send Marina inn.
-Lukk døren. -Jeg bryr meg ikke om de hører deg kjefte.
Det var flaut å høre alt du sa til Héctor.
Du bør si unnskyld.
Tro det eller ei, jeg bryr meg om deg.
Skjønner ikke hvorfor du prøver å bli drept.
Jeg prøver å fakke en morder.
Og Héctor fortjener samme respekt som alle som jobber for deg.
-Sett deg. -Skal du ikke kjefte på meg?
Marina...
Det er nesten tre år siden far døde.
Jeg vet at du sliter med tapet og fortsatt er sint.
Men det er ikke min feil. Jeg savner ham like mye som du gjør.
Jeg bryr meg ikke om at du synes det er gøy å leke detektiv
eller kle deg ut eller hva som nå faller deg inn.
Jeg leker ikke.
Jeg vet at far ga deg håp om å bli en god politisjef,
men det kommer ikke til å skje.
Politiverdenen er farlig, og krever styrke og mot.
Og jeg er sterk og modig, Arturo.
Greit, men du er kvinne.
Som mann plikter jeg å beskytte deg. Far ba meg om det.
Og jeg svikter ham ikke.
Pappa trodde på meg.
Om han ba deg beskytte meg, var det som søsteren din,
ikke som kvinne.
Arturo, om du liker det eller ei,
ble jeg født til dette.
Marina!
Hva er det?
Dette er ikke en av fars leker. Jeg går svært langt for å beskytte deg.
Er dette all informasjonen vi har?
Ja. Dette er saksrapporten.
Nevnte du at han vokste opp på barnehjem?
-Ja. -Bra.
-Bra jobbet, Morais. -Takk.
Jeg vil ha mer penger.
Om ikke gjør jeg det ikke.
Vi har ransaket Gabriel Expósitos hjem,
men vi fant ikke noe.
Gabriel Expósito, navnet til drapsmannen.
Frøken Quiroga, hva gjør du her sånn?
Morer disse lekene deg, betjent?
Ikke begynn. Jeg husker fortsatt insektet.
Kunne ikke gi fra meg info uten videre.
-Akkurat. -Si meg,
har du vært på barnehjemmet der han vokste opp?
Hva?
Pablo, om navnet hans er Expósito, er han foreldreløs.
Selv Cabanillas ville skjønt det. Dro du?
-Hvorfor skulle jeg si det? -Så svaret er ja.
Nei.
Ikke prøv å forvirre meg.
Pablo, jeg er harmløs i håndjern.
Du hadde ikke vært harmløs om du var bundet fra topp til tå.
Er det et forslag?
Du er umulig.
Pablo! Vent!
Få meg ut, så forteller jeg deg noe.
Jeg faller ikke for det igjen.
Det er veldig viktig for saken.
Du har sett meg i aksjon. Jeg kan gå mye lengre.
Hva gjelder det?
Kom nærmere.
Kanskje de lytter.
Hva mener du...
Ti sekunder.
Ti sekunder hva?
Så lenge stirret du på kløften min
første gang du så meg kledd som en korjente.
-Var det det du måtte si? -Nei. Beklager, jeg kunne ikke motstå.
-Hva er det du gjør? -Pablo!
-Hva er det? -Se!
Hvor? Hva? Nei!
-Perfekt. -Nei.
Ikke... Nei, ikke pistolen! Nei!
Ikke tenk på det engang.
Marina, du kommer til å angre.
Marina! Jeg mener det.
Endelig sier du fornavnet mitt.
Marina, alvorlig talt!
Stakkars Pablo. Vent til broren min finner ham i håndjern.
Hvorfor får jeg følelsen av at du liker å la stakkaren lide?
Det er vel ikke sjalusi?
Jeg vet at han var din fars beste elev.
For et utsagn, Héctor.
En annen mulighet er at du er interessert i ham på en annen måte.
Den eneste mannen jeg er interessert i, er deg.
-Meg? -Héctor.
Jeg fortsetter med dette,
men jeg vil ikke sette deg i fare mer.
Kanskje det er sant at broren din trenger å jekkes litt ned.
Jeg er med.
Armen min!
Unnskyld.
Kom igjen. Barnehjemmet venter.
Vognen din, frøken Quiroga.
-Castaño. -Jeg ser du har vært under press.
Vi har ventet lenge.
Hvem venter på meg?
Du hadde en god dag i dag, men ikke hvil på laurbærene.
Det går ikke alltid sånn du forventer.
Kanskje vi skal komme tilbake en annen gang.
Héctor, vi har dårlig tid.
Hvem er dere?
-Hva gjør dere her? -Politiet.
-En kvinnelig politibetjent? -Etterforsker Quiroga.
Herrens veier er uransakelige.
Du sier ikke det.
Politiet har vært her og spurt om Gabrielito alt, og de fant ingenting.
Hvordan kan det ha seg? Dere må da ha dokumentasjon på alt.
Det brant, og vi mistet mange papirer.
Det er knapt informasjon igjen om de stakkars små foreldreløse.
-God morgen, søster. -Bare noen bilder.
Hva er den musikken?
Himmelsk.
Barna våre har vært det beste koret
i området de siste 30 årene.
Nyt det.
Dette er de få bildene vi har igjen.
Så flinke de var.
Noen var litt rampete, men de var snille barn...
Se på ham. Han er en liten engel.
-Får jeg lov? -Ja.
Hvorfor leter dere etter ham?
Han ville bli prest. Gikk på presteskole og alt.
Her. Dette er ham.
-Kjenner du ham igjen? -Det er ikke ham.
Om du kan gi meg noen detaljer...
Han hadde et arr i ansiktet.
Kanskje man ser arret på bildet.
-Han! -Cándido!
Han var slem. Han hatet Gabrielito.
Jeg så ham også. På teateret.
Han skyndte seg vekk og løp på meg. Det må være ham.
Hva om Cándido brukte Gabriels navn som dekke?
Bra tenkt.
Mor, husker du noe om ham?
Jeg tror han jobbet som skredder på et teater.
Søsteren hans var en av de frekke i kabareten.
Hun het Lola eller Lolita eller noe sånt.
-La Bella Lolita? -Stemmer.
Vi har ham.
Ikke rart han så sånn på meg.
Der er huset.
Frøken, hvordan kan vi arrestere noen?
Vi burde bare ringe politiet.
Nei. Arturo kan ødelegge alt vi har oppnådd.
Tiden er inne. Skjønner du ikke?
Cándido jobber som skredder på teateret, og hvor kjøper de stoff?
Fabrikken vi var på.
Og søsteren får blomstene drapsmannen truet meg med.
Det finnes ingen tvil. Det er ham.
God morgen. Unnskyld meg, frøken Lolita.
Reporterne. Hva gjør dere her?
Ha hendene så jeg ser dem!
-Stopp! -Vent nå litt!
Beklager. Ingenting skal skje med ham.
Han har ikke gjort noe.
Nei. Ikke gjør det, frøken.
-Jeg vet hva jeg gjør. -Men...
God morgen.
Hei!
Stopp!
Stå stille!
Nei!
Gi meg hånden din!
Gi meg den!
Hold deg fast!
Hold deg fast i hånden min!
Stopp! Ikke skyt!
Ingen rører seg. Du er omringet!
Kom dere opp dit. Få dem tilbake.
Cándido!
EN PRIVAT AFFÆRE 2. EPISODE: DEN VAKRE LOLITA
Tekst: Heidi Rabbevåg
Kreativ leder Gry Impelluso