PRIVATA AFFÄRER
Marina!
Jag kommer, mor!
Marina, vad gör du? Kom ner, vi är sena till kyrkan.
Ditt ansiktsuttryck under nattvarden.
Så pinsamt för mig, kära du.
Don Anselmo borde skämmas över så dåligt vin.
Har du tappat förståndet?
Och sluta stirra på alla så där.
Det är oförskämt.
Jag vet inte vad som tagit åt dig, men om du inte ville följa med,
borde du inte ha gjort det.
Du har följt efter mig hela dagen. Jag älskar det, men...
Jag undrar vad som är fel med dig.
Staden har blivit osäker.
Osäker?
På sistone...
har det hänt saker.
Saker har hänt hela ditt liv, kära du.
-Vad är det? -Där är Do Portos.
Mamma, vi kan väl besöka moster Pilar?
-Vi har inte setts på evigheter. -Hon dog för tre år sedan.
Det förklarar saken.
Se. De kommer hit.
Marina, vad är det med dig?
-Där är de. De kommer. -Mamma, stanna här.
-Hejsan! -Mamma, stanna här.
Men jag vill gå med dig.
-Hej! -Hej!
Håll min handväska, mamma. Vi ses vid båtarna senare.
-Den flickan. -Hur är det?
Hon är alltid så upptagen.
Förlåt.
Hallå!
Hallå! Vänta!
Hallå!
Stanna!
Jag sa stanna!
Upp med händerna!
Vänd er långsamt om.
Jag sa båda händerna upp!
Har ni stulit kollekten?
Jag förlorade jobbet och har två barn.
-Vem är ni? -Jag är Francisco Alfaro.
Fram till för en månad sedan var jag bankman.
Hittar ni inte rätt glasögon till söndagens utstyrsel?
Mon dieu. Vad har ni på er?
Ett hemgjort mikroskop. Tidningarna räddar mitt liv.
Och blomman?
Jag trodde inte att friaren intresserade er.
Den är inte från min friare. Det är mördarens.
-Vad? -Han skickade den och den här lappen.
Jag trodde jag såg honom i kyrkan.
NYFIKENHET DÖDADE KATTEN
-Vi måste ringa polisen. -Och vara lämna över allt?
Aldrig. Jag försöker analysera den.
Blomman är en varning att hålla oss undan.
Förstår ni inte det? Han vet var ni bor.
Jag är nära. Han försöker skrämma mig.
Titta, kom hit. Se vad jag hittade.
Jag skulle bara ge er lite te. Inte...
Kom igen, du längtar. Kom.
Titta på kronbladet.
Ser du den röda fläcken?
Blod! Det är blod.
Nej, det är inte blod.
Fläcken innehåller en mycket specifik syra. Se.
Ser du? Det är karmin.
Karmin? Så mördaren använder läppstift.
Eller så är en kvinna också inblandad i allt det här.
-Lulú de Polignac. -Vet du redan hennes namn?
Nej, Lulú de Polignac, rouge nummer 21.
Ett av mina favoritläppstift som innehåller den syran.
-Så din teori är att... -Nej, jag har ingen teori.
Jag vet att läppstiftet är dyrt,
men inte så dyrt att det inte kan köpas av många kvinnor i Galicien.
Jag tror att ni missar den viktigaste delen.
Ni har fått en vårblomma mitt i hösten.
Där ser du, Héctor.
Vi kan vara perfekta utredningspartners.
Nej, inte jag... Jag föll nästan för det igen. Nej, nej.
Inser du inte, Héctor? Ödet har fört oss samman.
Vad jag inser är att fru Francina är på väg att stänga
och vi börjar få slut på kakor.
Perfekt. Det är på vägen.
-Vad? -Ett ögonblick så byter jag om.
Vänta på mig.
Tiden går för alla, men inte för er.
Och den här prinsessan? Säg inte att...
En vacker syn, kära du.
-Ni verkar inte behöva mig... -Kom.
Hälsa på Antón, din fars goda vän.
Marina, det här är Antón Ramírez. Han arbetade med pappa i Ourense.
Kära hjärtanes, du är en vacker ung dam.
Snart överraskar hon oss och gifter sig.
Jag skulle säga angenämt att träffa er, men ni måste släcka cigarren.
-Doften är... -Underbar, eller hur?
Ramírez är här för fallet.
Det verkar vara ganska hektiskt med så många rån.
Skräm inte flickan, hon har varit spänd och betett sig konstigt på sistone.
Inte så konstigt, mor. Och beträffande "flicka..."
Så ni tar hand om rånen?
-Han ska ta hand om vår säkerhet. -Vad menar du?
Hellre än att du börjar gå ut beväpnad.
Det skulle jag aldrig.
Marina, vi fick ett samtal i morse om en kvinna i kyrkans trädgård.
Skulle det vara jag?
"1,63 meter, brunt hår, mörka ögon, välklädd."
Jag är 1,67 och jag har gröna ögon.
Och hon var helt galen.
Den sista ledtråden.
Du ska vara försiktig med sådana barnsligheter.
Vi kan gripa dig.
-För att springa i parken? -Hota en person med pappas pistol.
Kära nån! Nej, Marina.
Det är inte sant.
Du har inget emot om vi genomsöker ditt sovrum?
-Nej! Nej, nej... -Hör på, Marina. Marina.
-Släpp förbi detektiven. -Snälla, Marina.
-Nej nej. -Marina.
-Mina herrar, på övervåningen. -Nej.
-Ni får inte gå in i mitt rum. -Fröken, snälla.
-Ni har inte min tillåtelse. -Marina.
Det är inte ditåt!
-Marina. -Kom. Nu sätter vi igång.
Genomsök rummet.
Detta är ett intrång i integriteten.
Du är något alldeles extra.
Du påminner mig om din bortgångne far.
Men ni är inte alls lik honom.
Zarco, titta i de där lådorna.
Nyfiken på mina underkläder, detektiven?
Öppna lådan.
Ja.
Charmode lingerie, det mjukaste du någonsin känt.
Känn på den.
Slappna av.
Den bits bara när den är på.
-Hon bär det på sig. -Vad?
Du tror att du är smart, men du saknar år av erfarenhet.
Håll händerna borta från mig.
Jag har inte ens rört dig än.
Grip henne.
Detta är en skandal!
Arturo!
Här är den.
Jag har nästan bytt blöjor på dig.
Varför komplicerar du saker så?
Varför njuter du av att få mig att känna så här?
Tack, mina herrar. Vi är klara.
Håll ögonen på henne nu.
Jag som trodde att han var annorlunda.
Inte för att spela djävulens advokat,
men mannen hade inget val.
Han gjorde tillräckligt genom att låta er fotografera alla bevis.
Den här blå är gudomlig, och ni bär den aldrig.
Héctor, vi måste fortsätta med våra planer.
-Våra planer? -Fru Francinas kakor.
De övervakar er.
Och jag kom precis ihåg att bageriet inte är öppet på söndagseftermiddagar.
Bra försök, men örat avslöjar dig.
Kom, vi åker till blomstermarknaden och sedan köper vi dina kakor.
-Men jag måste städa här. -Lourditas gör det.
Och hur tänker ni ta er ut härifrån?
Jag gillar vad ni har gjort med håret.
Det ger er en vild touch.
Förlåt mig, fröken Quiroga. Jag ville inte skrämma er.
-Vad? -Anaïs Montero,
journalist för Galicia Gazette.
Jag älskar att läsa Societetens hörna.
-Jag har bråttom. -Jag skriver i Societetens hörna.
Vi gör ett reportage om de tio snyggaste singlarna i staden.
-Sa hon "singlar?" -Ni vet hur dåligt mitt högra öra är.
Sätt mig högst på listan.
Kör.
Vänta, snälla! Vänta!
Mår ni bra, herrn?
Jag är allergisk mot azaleor.
Sa ni att det är den där?
Ja, det är en carmiña.
Den där?
Prosit.
-Har du hittat något? -Ja.
Det enda ståndet som säljer blommor utanför säsong
är det där borta.
Hon kanske är ägaren till läppstiftet.
Jag tvivlar på att en florist har råd med sådan lyx,
men man vet aldrig.
-Prosit. -Tack.
Titta så vackert.
Hon har läppstift på sig.
Ja, men det är jordgubbsrött. Vi letar efter körsbärsrött.
Vad önskas?
God eftermiddag.
Vi har hört att ni är den enda floristen i stan
-som säljer liljor så här års. -Och azaleor, jasminer, vallmo...
Ingen säljer lika exotiska blommor.
Lukta på dem, det är som att vara mitt i våren.
Och för bara femtio céntimos.
Ursäkta, vad min fru letar efter är liljor.
De tog slut i morse.
-Säljer ni många? -Inte alls.
De är till en man som tycker om dem som vore det den enda blomman på jorden.
-Varje vecka, fler liljor. -Otroligt.
Vi kom hela vägen hit för detta.
Tror ni att, om ni gav oss er kunds adress,
kan vi be honom att sälja lite till oss?
Nej. Det kan jag inte göra.
Jag säger aldrig ett ord om mina kunder.
Men... Frun, vi kan ha sett honom köpa blommorna på marknaden.
Jag är säker på...
att vi kan ordna något.
Du var väldigt samarbetsvillig.
Ja, för bageriet håller på att stänga
och jag vet att vi hade blivit kvar hela eftermiddagen.
-Nåja, din information var dyr. -Åh, vilken ockrare!
Som hon packade ihop ståndet så snabbt.
Hon har aldrig gjort ett sådant kap i hela sitt liv.
Prosit.
Tack.
Och... hur tänker ni handskas med den här skurken?
Mannen är farlig.
Han vet inte vem han har emot sig.
Ni är galen.
Prosit.
Ducka. Han kommer hitåt.
Det är inte han. Han är gammal och fet.
Det var inte mannen som attackerade mig.
Bra. Om det inte finns någon mördare, desto bättre.
-Nu åker vi. -Nej, Héctor!
Vi måste följa efter honom.
-Men... -Liljorna är nyckeln.
Vi måste se hur mördaren får tag i dem.
Kom igen, skynda dig!
Kör fort! Vi tappar honom.
Jag kör i högsta tillåtna hastighet!
Vad gör ni?
Jag bryr mig sedan länge inte om lagen.
-Ser du taxin? -Allt jag ser är ljus.
Där! Kör bakom honom.
Långsamt.
Mår du bra?
Titta!
Kom, vi går.
Vart tog han vägen?
Det här är galet hur man än ser på det.
En gång i tiden var jag modig...
Det är La Bella Lolita.
Och jag märker vad han tänker på
Strax efter bet jag honom
Och nu tittar han på mig
Efter mitt bett skulle jag säga detta
Du söker efter ren, uppriktig kärlek...
Säg att jag inte har fel. Den där färgen är körsbärsröd.
Men du får inget om du är pank...
Jag sa att du hade en detektivs själ.
Älskling, efter en viss ålder finns det inget att göra
Om det är smärtsamt att lyssna på mig
Gaska upp dig
Tack. Tack så mycket.
Se, han ger henne blommor.
Vi måste få ett prov på läppstiftet.
Ursäkta mig, ni är väl La Bella Lolita?
I egen hög person. Vad vill ni, min vän?
Så spännande!
Har ni fått höra att ni liknar Rita Hayworth?
Åh, ja, så lik.
Det enda som saknas är Orson Welles på min arm.
Så roligt!
Ursäkta, det kanske är framfusigt,
men jag älskar er läppstift.
Vet ni vilket märke det är?
Jag vet inte. Det är en gåva från en beundrare.
Ursäkta mig, men jag har lite bråttom.
Förlåt. Så dumt av mig.
Jag blev så glad att se dig så jag glömde att säga
att vi vill göra ett reportage om er i vår tidning.
-Ett stort reportage? -Ja.
-Enormt, för Vogue. -Så spännande!
Vänta i baren, jag ska sätta mina blommor i logen.
Tack!
Journalister nu alltså?
Jag var tvungen att säga något.
Jag tänkte fram och tillbaka,
och insåg då att det var min chans.
Och där var jag, hade precis lämnat hemmet, oskyldig...
Men tar ni inte anteckningar?
Nej. Jag har allt här, i huvudet.
Eftersom vi har blivit serverade champagne så tar vi väl ett glas?
Ni är väl inte sådana journalister
som vill få mig full för att ta reda på vem jag har legat med?
-Nej! -Nej, nej, nej.
Om ni vill ha bekräftelse på min affär med Gary Cooper
är svaret...
Ja. Vi hade en romans.
Det var allt möjligt.
Nej, vi är mer intresserade av detaljer i er vardag.
Skönhetstips, sminktrick, märket på ert läppstift.
Du är så jobbig, jag sa ju att jag inte vet.
Jag ska gå på strax.
Ni får gå nu.
-Vi har inte avslutat intervjun. -Det smärtar mig,
men publiken kallar. Utan dem är jag ingenting.
-Kom tillbaka en annan dag? -Ja, självklart.
Men innan vi går vill jag be er en sista tjänst.
Min partner är väldigt blyg.
En tjänst? Se, men inte röra.
Nej, nej, snälla. Missförstå mig inte.
Det är en enkel puss på kinden till min vän.
Han kan alla dina sånger och sjunger dem hela tiden.
Av ren beundran.
Kan ni alla mina sånger?
-Allihopa. -Kom, jag ska ge er en kyss.
Gosse, ni borde ha sagt det. Homosexuella män avgudar mig.
Vi ses en annan dag, drottning.
Tack!
Vi har det.
Kan ni tänka er att jag tog honom med en hora?
Min kära, om ni letar efter trohet är ni på fel bar.
Jag svär, en av dessa dagar lämnar jag er helt ensam.
Förlåt, Héctor. Jag är bara så nervös. Vi är så nära.
Kom, sätt dig här. Sitt ner.
-Det svider! -Hur kan det svida?
Jag visste det!
Héctor, du måste smyga dig in i omklädningsrummet.
Hon är direkt kopplad till mördaren.
-Jag? -Ja.
Ta några blommor och säg att du ska leverera dem.
Nej, nej och nej!
Tusen gånger nej.
Du har dragit mig fram och tillbaka hela dagen
och inte lyssnat på något jag sagt. Det räcker nu.
Jag ska köpa mina kakor och åka hem.
Jag tänker inte fortsätta med det här. Det är över.
-Héctor! -Lyssna på mig!
Ni är en underbar kvinna.
Djärv, orädd, intelligent.
Men ni saknar minsta lilla instinkt för självbevarelsedrift.
Inser ni inte att allt jag vill är att ingenting ska hända er?
Men, Héctor, vi är så nära. Jag känner det. Jag lovar att...
Ni har redan lovat mig en massa saker och ljugit för mig om dem alla.
Jag lovar dig att när vi vet vem mördaren är,
ska jag berätta för polisen och jag ska inte lägga mig i något mer.
Svär ni inför mig?
Jag svär.
Här krävs en ängels tålamod.
Ni får inte komma in.
Vi får åtminstone valuta för pengarna.
Jag bryr mig inte om pengar. Jag är mer orolig för min allergi.
-Jag vet inte om jag klarar det. -Héctor, du klarar dig fint.
Tänk bara på att inte klia dig i örat. Sätt fart.
-Kom igen -Med en sådan bukett i famnen...
Jag har kommit för att leverera några blommor till La Bella Lolita.
Vem är de ifrån om jag får fråga?
Herr Cooper.
Ah, på så vis.
Rakt fram, sväng sedan höger, rakt fram, höger igen,
och det är den tredje dörren.
Adjö.
Jacinto, hör på. Jag lämnar den här till Pilita.
Påminn henne om det. Ge henne den imorgon.
-Nej, lämna inget. -Raring, det är ju bara 10 minuter.
Jag är skyldig dig.
La Bella Lolita?
Ursäkta.
La Bella Lolita?
Hallå! Vänta!
Ursäkta!
Hallå!
Någon där?
Hallå?
Rocken.
Är någon där?
-Har du sett en flicka klädd i rött? -Nej.
Ursäkta mig!
Héctor?
Héctor, se på mig!
Hjälp!
Héctor, se på mig!
Hjälp!
Titta på mig.
Det är hennes sovrum.
Hon har inte gått ut på hela dagen.
I slutändan är hon precis som de andra.
Skör och romantisk.
Vi pratar uppenbarligen inte om samma person.
Detektiven!
Jag hittade ett par handskar.
10-00.
10-02, det här är 10-00.
Zarco, Cabanillas här. Vi har en nödsituation.
Hon har smitit.
Korrekt.
Inget som fångade er uppmärksamhet, inget konstigt, utöver det vanliga?
Herrn. Någon information?
Så är det.
Rör er inte för mycket. Om ni känner er yr, ring mig.
Tack.
Héctor, jag trodde att jag hade förlorat dig.
Fröken, min arm.
Förlåt. Gör det ont?
Sanningen är att det som sårar mig mer är vad han gjorde med min jacka.
Héctor, jag...
Om något hade hänt dig...
Bli inte känslosam, ni vet att jag gråter lätt.
Dessutom har jag något viktigt att berätta för er.
Jag såg honom.
Jag såg mördarens ansikte.
Fröken Quiroga. Ni får inte lämna huset utan vårt medgivande.
Är jag i fokus efter allt som har hänt?
Vad har ni fått reda på?
Vet ni namnet på mördaren än?
Jag tänker inte falla i er fälla.
Er bror vill prata på polisstationen.
Jaha, det är väl bäst att få det överstökat då.
Kom, Héctor.
Vill du bli dödad?
Vad fan tänkte du på, Héctor?
Har du glömt din plats i det här huset?
Svara mig!
Försvinn. Och skicka in Marina.
-Stäng dörren. -Jag bryr mig inte om de hör dig skälla.
Det var pinsamt att höra allt du sa till Héctor.
Du ska be honom om ursäkt.
Tro det eller ej, jag bryr mig om dig.
Varför försöker du bli dödad?
Jag försöker fånga en mördare.
Och Héctor förtjänar samma respekt som alla andra medarbetare.
-Sätt dig ner. -Tänker du inte skälla på mig?
Marina...
Det har gått nästan tre år sedan pappa dog.
Jag vet att förlusten tynger dig och att du fortfarande är arg över den.
Men det är inte mitt fel. Jag saknar honom lika mycket.
Jag bryr mig inte om det är kul att leka detektiv
eller klä ut dig eller vad du än vill.
Jag leker inte.
Jag vet att pappa gav dig hopp om att bli en bra poliskommissarie,
men det kommer inte att hända.
Polisvärlden är farlig och kräver styrka och mod.
Jag är stark och modig, Arturo.
Okej, men du är kvinna.
Min plikt som man är att skydda dig. Pappa bad mig att göra det.
Jag tänker inte svika honom.
Pappa trodde på mig.
Om han bad dig att skydda mig, är det som din syster,
inte som kvinna.
Arturo, gilla det eller inte,
jag föddes till detta.
Marina!
Vad?
Det här är inte en av pappas lekar. Jag kommer att skydda dig.
Är det här all information vi har?
Ja, herrn. Detta är fallrapporten.
Nämnde du att han växte upp på ett barnhem?
-Ja, herrn. -Bra.
-Bra jobbat, Morais. -Tack.
Jag vill ha mer pengar.
Annars kommer jag inte att göra det.
Vi har genomsökt Gabriel Expósitos hem,
men vi hittade inget.
Gabriel Expósito är namnet på mördaren.
Fröken Quiroga, vad gör ni här, klädd så där?
Roar sådana här lekar er?
Åh, nej, inte nu igen. Jag minns fortfarande insekten.
Jag kan inte avslöja information bara sådär.
-Nej. -Så berätta för mig,
har ni besökt barnhemmet där han växte upp?
Vad?
Pablo, heter man Expósito är man föräldralös.
Till och med Cabanillas hade kommit på det. Var ni där?
-Varför skulle jag berätta? -Så svaret är ja.
Nej, nej.
Försök inte att förvirra mig.
Pablo, jag är ofarlig i handbojor.
Ni är inte ofarlig om ni så var bunden från topp till tå.
Är det ett erbjudande?
Ni är omöjlig.
Pablo! Pablo, vänta!
Ta mig härifrån, så ska jag berätta en sak.
Jag går inte på det igen.
Det är viktigt för fallet.
Du har sett mig i aktion. Jag kan ta oss mycket längre.
Vad handlar det om?
Kom närmare.
De kanske lyssnar.
Vad menar ni...
Tio sekunder.
Vadå tio sekunder?
I tio sekunder stirrade du på mitt dekolletage
första gången du såg mig utklädd till en danserska.
-Var det vad ni skulle säga? -Nej. Förlåt, det bara slank ur mig.
-Vad gör ni? -Pablo!
-Vad? -Titta!
Var? Vad? Nej!
-Perfekt. -Nej.
Gör inte... Nej, inte pistolen! Nej!
Kommer inte på fråga.
Marina, du kommer att ångra dig.
Marina! Marina, snälla. Jag menar det.
Det är på tiden att du duar mig.
Marina, allvarligt! Marina!
Stackars Pablo. Vänta tills min bror hittar honom i handbojor.
Varför verkar ni njuta av att få den stackars detektiven att lida?
Det är väl inte svartsjuka?
Jag vet att han var er fars bästa elev.
Vad är det ni säger, Héctor?
Alternativt kanske ni är intresserad av honom på ett annat sätt.
Den enda man som intresserar mig är du.
-Jag? -Héctor...
Jag tänker gå vidare med detta,
men jag vill inte utsätta dig för mer fara.
Kanske är det sant att er bror behöver lite ödmjukhet.
Räkna med mig.
Åh, min arm!
Förlåt. Jag är ledsen.
Kom. Man väntar oss på barnhemmet.
Ert ekipage, fröken Quiroga.
-Castaño. -Jag ser att ni hamnat i blåsväder.
Vi har väntat på er länge.
Vem väntar på mig?
Du hade en bra dag idag, men bli inte självgod.
Saker och ting blir inte alltid som man förväntar sig.
Vi kanske borde komma tillbaka en annan gång.
Héctor, tiden är avgörande.
Vilka är ni?
-Vad gör ni här? -Polis.
-En kvinnlig polis? -Detektiv. Detektiv Quiroga.
Herrens vägar äro outgrundliga.
Så sant som det var sagt.
Polisen har redan varit här och frågat om lille Gabriel, men fann ingenting.
Hur kan det stämma? Ni för väl register över allt?
Det brann och vi förlorade många papper.
Det finns knappt något kvar om de stackars små barnen.
-Godmorgon, syster. -Bara några bilder.
Vad är det för musik?
Himmelsk, min herre, himmelsk.
Våra barn utgör den bästa kören
de senaste 30 åren i vårt län.
Njut av den, min herre.
Det här är de få bilder vi har kvar.
Så duktiga alla var.
Några var lite stygga, men de var alla så fina barn...
Titta här. Det här är en liten ängel.
-Ursäkta mig. Får jag? -Ja.
Varför letar ni efter honom?
Han ville bli präst. Han gick på seminariet och allt.
Här, det här är han.
-Är det han? -Nej, det är inte han.
Om ni kunde ge mig några detaljer, kanske jag...
Ett ärr. Han hade ett ärr i ansiktet.
På bilden kanske man kan se ärret.
-Han är det! -Cándido!
Han var elakare än helvetet. Han hade något emot lille Gabriel.
Jag såg honom också.
Han skyndade iväg och stötte emot mig. Det måste vara han.
Tänk om Cándido använde Gabriels namn som täckmantel?
Bra tänkt.
Moder, minns ni något om honom?
Jag tror att han jobbade som skräddare på en teater.
Hans syster var en av de där fräcka i kabarén.
Lola eller Lolita eller något sådant hette hon.
-La Bella Lolita? -Just det!
Vi har honom.
Inte konstigt att han tittade på mig så.
Det där huset är det.
Fröken, vi kan väl inte gripa en man?
Vi borde bara ringa polisen.
Nej. Arturo kan förstöra allt vi har uppnått.
Det är dags att ta in honom.
Cándido jobbar som skräddare på teatern, och var köper de tygerna?
Jo, i fabriken vi var i.
Och hans syster får blommorna som mördaren hotade mig med.
Ingen tvekan att det är han.
God morgon. Ursäkta mig, fröken Lolita.
Reportrarna. Vad gör ni här?
Upp med händerna!
-Stanna! -Vänta lite!
Förlåt, inget kommer att hända honom.
Han har inte gjort nåt!
Nej. Gör det inte, fröken.
-Jag vet vad jag gör. -Men...
God morgon.
Hallå!
Stanna!
Stanna! Stanna!
Stanna!
Still!
Nej!
Räck mig handen!
Räck mig den!
Håll i mig!
Håll fast i mig!
Håll min hand!
Sluta! Skjut inte!
Ingen rör sig, ni är omringade!
Gå upp dit. Få ner dem.
Cándido!
PRIVATA AFFÄRER AVSNITT 2: DEN VACKRA LOLITA
Undertexter: Ika Forssell
Kreativ ledare Monika Andersson