SOUKROMÁ ZÁLEŽITOST
Pane komisaři, jednu otázku, prosím!
Mohu vás ujistit, že jsme rozvinuli bezprecedentní operaci,
ale musíte nám dát čas na práci.
V této chvíli je rozhodující diskrétnost.
Prosím, důvěřujte práci policie.
Můžete však žádat o důvěru,
když celé týdny zatajujete, že zde máme sériového vraha?
Tyto týdny byly nezbytné, aby policie mohla dělat svou práci
a pátrat po vrahovi, slečno Monterová.
Tuto výhodu jsme díky vám ztratili, Anaïs.
Prosím vás, komisaři!
„Policie nechytila vraha.“
Pěkně se to zavařilo.
Jinými slovy, pěkně jsme to zavařili.
Co si to tam šeptáte?
Co říkáš, máti?
-Schovej to. -Ale...
Ať to nevidí.
Říkala jsem, že na policejní byt to ujde.
Za čtyřicet let ve službě
tvůj otec nikdy necítil potřebu odvézt nás pryč z města.
Ani na jediný den.
-Héctore! -Paní?
Nemůžu žít v těchto podmínkách.
Nemůžu najít základní věci.
Kde mám oblečení?
A křížovky? Potřebuju skleničku.
Nebojte se, paní, za chvíli dorazí úklidová četa.
A co se týče vaší skleničky,
mohla byste ochutnat třešňový likér doni Carmiñi.
Jen nalévej, mám dnes velmi těžký den.
Jen dolij.
To je lahoda.
Mám vám tu nechat snídani?
Žádnou snídani. Mám dnes velmi těžký den. Později.
-Omluvte mě. -Děkuji.
Je venku pořád polovina policejní stanice?
Kdyby bratr hledal Cándida zpola tak horlivě,
jako mě drží zavřenou doma, už by ho dávno měli.
Co je to?
Ale občas není potřeba jít ven, aby se člověk někam dostal.
-Máš to? -Ano.
Nechal jsem to tady.
-Úžasné. -Podívejte.
Zkusil jsi to?
Když odhlédneme od toho, že mi to spálilo uši, funguje úžasně.
Slyšíte policejní frekvenci, jako bychom tam byli.
-Co jsi zjistil? -Je to šílené.
Najednou se zdá, že ho každý někde potkal.
„Je to můj soused. Je to můj domácí. Můj šéf.“
Někdo dokonce přísahal, že je to jeho tchyně.
-To je ono? -Tchyně?
Co? Ne, klíčová stopa. Podívej se.
„Recepční penzionu
„ho viděla v okolí před dvěma týdny.
„Leskly se mu ruce.“
Podívej se.
Vidíš?
Kolik dní už se drhnu, a nedá se to smýt.
Umyju se, podívám se do zrcadla, zdá se, že je to pryč...
Blýskavá tečka.
A další a další.
Vrah pracoval jako krejčí v divadle,
takže šil...
Kostýmy pro sboristky.
Jako ten, co jsem měla, když jsem tě hledala.
To je ono!
Podívejme se... Pasáž Virreina 23.
Ale teď odsud nemůžete. Sledují vás.
To je pravda. Unesli mě!
-To je... -Slečno!
Nesmíme ztrácet nervy.
To není k ničemu.
Mohl bych jít já.
Cože? Jak to, že ty můžeš ven a já ne?
Kdo chodí každé ráno na nákup?
Komorníka si nikdo nevšimne.
Když půjdu ven s nákupním vozíkem, nikomu to nebude podezřelé.
Já nevím, Héctore. Co když tě zase zraní?
Nemůžu tě pustit samotného.
Zkusím to.
Kde je tátův odznak?
Chci dvě auta u dveří 24 hodin denně. Dohlédněte...
Dej mi cigáro.
-Nežebrej. -No tak.
To je poslední, co ti dávám. Pořád somruješ.
Slečno, ze všech šíleností, které jste provedla,
je tahle nejšílenější.
Víš určitě, že to vydrží?
Jistě. Má 400 vláken na čtvereční palec!
Ale starost mi nedělá to prostěradlo,
spíš vaše hlava.
Drž pevně.
Polezu po okapu. Tohle je jen pojistka.
Panebože.
Všechno bude v pořádku.
Ne!
Héctore!
Dobrý den.
Marino?
Héctor Hugo, policista.
Přišel jsem se zeptat na Cándida Expósita.
Díky bohu, že jste tady. Nezamhouřila jsem oka,
co jsem viděla jeho fotku v novinách.
Měl divnou tvář. Takovou nezapomenete.
A taky jsem s ním mluvila...
Mluvila jste s ním?
Ano, trochu.
S krátkozrakostí, kterou mě Bůh obdařil,
mám sklon k podezřívavosti.
Stál tamhle v koutě,
úplně bez hnutí, a díval se mi na dveře.
Byl tam hodinu, dvě, aspoň pět hodin.
Říkala jsem si:
„Chuso, tohle není normální.“
Protože to nebylo normální.
Musela jsem si ho prohlédnout, abych se uklidnila.
Tak jsem začala zametat
a pomalu jsem se přibližovala.
A najednou
mi poklepal na rameno a začal se vyptávat.
Všimla jsem si jeho rukou. Měl na nich lesklé tečky.
No nic.
Ptal se na tu dámu v bytě 3-A.
A kdo je ta dáma v bytě 3-A?
Jistá Emilia. Přišla před měsícem.
A když o tom přemýšlím,
před dvěma dny měla zaplatit nájem.
Radši zavřu, jestli jste v utajení.
Podíváme se, proč mi ta nešťastnice nezaplatila.
Dáte mi nějakou odměnu?
Protože vám říkám,
že za tohle mi neplatí.
Měli bychom zavolat policii.
Ale vy jste od policie.
Chci říct víc policistů. Mnohem víc.
Haló?
To ne.
-Určitě to nic není. -Ano, jistě.
-Tak pojďme. -Jistě.
S dovolením.
Nechali zapnuté rádio.
-Haló? -Máme ji.
Ale je mrtvá.
-Jedu tam. -Ne, ani náhodou.
Už jsem tady a vy byste ohrozila náš úkol.
Zkontroloval jsi jí pulz?
To nebude nutné. Je taková šedočerná
a to mi nepřijde jako moc zdravá barva.
Proč z ničeho nic zabije starší ženu?
Má na hrudi lilii?
Přes oblečení to není moc vidět.
Svlékni ji.
Proboha, je to ubohá stařenka.
Héctore, musíme vědět, zda její smrt souvisí s ostatními oběťmi.
Chuso!
-Pozdrav pánbůh! -Tak se jmenuje domovnice.
-Cože? -Chuso, to je soudní lékařka.
Potřebujeme vás u telefonu.
Já zatím prohlédnu tělo.
Chusa Malpicová, k službám.
Poslouchám.
Tady Pastora Lunová, soudní lékařka ve službách policie.
Je policista u těla?
Ano, paní.
-Ať přistoupí k svlečení oblečení. -Přistupte k svlečení oblečení.
Habemus květ.
-Co? -Opakujte, co říkám.
Habemus květ.
Ať prohledá její osobní věci.
Ať prohlédne skříně, zásuvky, cokoliv, co by mohlo být její.
Zkontrolujte kapsy, jestli tam jsou nějaké brože, korále, cokoliv.
Má jen snubní prsten,
ale nejde stáhnout.
Héctore?
Telefon, prosím.
Slečno.
Našel jsem pohlednici s jinou adresou oběti.
Slečno, je asi načase zavolat policii.
Ne, policii ne.
Jednoho policistu.
Chlad tělo poměrně dobře uchoval.
Řekl bych, že tato žena byla zabita nejméně před dvěma týdny.
Abychom měli jistotu, musíme počkat na výsledky pitvy.
Výborně.
-Mockrát děkuji, pane Ricardo. -Pojďme.
-Musíš zůstat schovaná. -Potřebuju vidět ten znak na hrudi.
Kdyby tě někdo uviděl, budu mít potíže.
-Schovej se! -Inspektore Zarco?
Pane.
Upřímně blahopřeju, Zarco.
-Jsi v pořádku? -Ano.
Myslel jsem, že se ještě zlobíte kvůli minule a...
-Kvůli mé sestře? -Ano.
Má sestra je pěkné číslo.
S ženami jsou jenom potíže.
Ale díky tobě jsme vrahovi na stopě.
No...
Jak jsi našel tuhle stopu
mezi všemi udáními, která nám přišla?
Nejspíš šťastnou náhodou.
Nebuď skromný. Rád se obklopuju těmi nejlepšími.
-Jak to bylo? -Volali nám v jedenáct...
Už to vypadalo, že ti budu muset pomoct, inspektore.
Máš zpoždění.
-Oheň? -Ne, jen...
Nech si ho.
-Díky. -Dlužím ti to.
Neměla jsem tě nechávat spoutaného na stanici.
To jsem nečekal.
To je omluva?
Pozvala jsem tě, protože chci, abychom pracovali spolu.
Cože? To ne.
-Víš, že nemůžeš pracovat... -Ale můžu.
A nezastavím se, dokud ten mizera nebude ve vězení.
Kromě toho, jak jsi už viděl, vlastně vás ani nepotřebuju.
Jestli nás nepotřebuješ, proč chceš, abychom spolupracovali?
Pro jednou.
Aha.
-Máš nějaký plán? -Jako vždycky.
Potřebuju, abys náš byt střežil ty.
Ne. Už jsem riskoval, abych tě dostal ven.
-Ne vždycky to dopadne dobře. -Pablo!
Zachráníš nevinné životy.
Jak to zařídíme?
Tak platí?
Ano.
-Marino, večeře! -Už jdu!
-Kdy se zase sejdeme? -Zveš mě na rande?
-Zítra v devět u dveří bytu. -Musíš mi říct, co chystáš.
Dobrou noc.
Ať se posadí, Lourditas, hned přijdu.
Dobrý nápad.
Večeři vynechat a dát si rovnou dezert.
Můžu?
Taky mě ta večeře nudí.
Nic mi neřekneš?
Arturo, naštvaná bych měla být já.
Nechals mě 24 hodin samotnou s matkou.
Jak říkal táta. Pamatuješ?
„Být sám jen s mámou
-„je ten nejhorší trest.“ -„Nejhorší trest.“
Pamatuješ, jak ses jako kluk vždycky naštval,
-když jsem ti pomalovala panenky? -Protože byly ze sbírky.
Jaké dítě panenky sbírá, místo aby si s nimi hrálo?
Já.
Marino, co očekáváš od života?
Ptám se upřímně.
Protože nevím, co dělat, abys mě respektovala.
Máš fantastickou rodinu, bohatý život,
zámožní muži ti klepou na dveře.
Rosa by se s tebou chtěla spřátelit.
Copak nevidíš, jak nám to všem ztěžuješ?
Ztěžuju vám to?
Arturo,
muset se vzdát svých snů, to je těžké.
Přijmout, že nebudu policistka, jak jsem vždycky chtěla.
Muset se vdát, aby si na mě neukazovali prstem.
Žít jistým způsobem jen proto, že jsem žena.
Já od života nic nečekám.
Jen chci být sama sebou.
Kdyby ses na chvíli zamyslel,
uvědomil by sis, kdo ke komu je nespravedlivý.
Nebudu jíst, nemám hlad.
Kristepane...
Pánové!
Nečekali jsme vás.
Přebírám hlídku.
Paní Asunción si šla domů pro věci a Ramírez ji doprovodil.
To je pravda. Právě odešli.
Výborně. Zůstanu a budu hlídat. Vy běžte na obchůzku.
Pánové! Vezměte si věci.
Paní si stěžovala, že naděláme hodně hluku.
Ať se to už nestane.
Paní má pěknou povahu.
Ano, nejspíš to mají v rodině.
Zajděte si na snídani, ať se proberete.
-Děkujeme. -Děkujeme.
-Zaparkoval jsi daleko? -Kam jedeme?
-Už jsem myslela, že neodejdou. -Tak jsme se nedohodli.
Se slečnou Marinou nikdy nevíte.
-On jde taky? -Já ti to neřekla?
Jsme tým.
-To mám za to, že vám věřím. -Zase si vykáme, pane inspektore?
Tak šup.
-A co ta žena z penzionu? -Jmenovala se Emilia Bouzasová.
Bylo jí 65 let. Vdova po Arnau Beriovi, seržantovi zabitém v roce 1934.
-Žádný vztah k ostatním obětem. -Není žádný důkaz, že byla prostitutka.
Bydlela v penzionu měsíc.
Domovnice tvrdí, že za ní byl jen Cándido.
-Koroner něco zjistil? -Měla podříznuté hrdlo.
Ale ten květ byl vyryt po smrti.
Na těle bylo více stop násilí než v ostatních případech.
Vyřádil se na ní. Může v tom být něco osobního.
Nebo se bránila víc než ostatní.
Fascinující.
Ano, fascinující.
Mluvím o tom případu.
Ano, samozřejmě. Řeknete mi, kam jedeme?
Zjistit, kde oběť bydlela, než se nastěhovala do toho penzionu.
Kradete důkazy z místa činu?
Pablo, prosím.
Héctore, řekni mu, jak to bylo.
Dalo by se říct, že důkazy přišly ke mně.
Nikdo není doma.
Ušetři si řeči o povolení k domovní prohlídce
nebo o tom, že přijdeš o práci...
A co prostě rozkopnout vrata?
Slečna má rozhodně špatný vliv.
To je ale domeček.
Jak si mohla takhle žít vdova po poddůstojníkovi?
Proč se stěhovat do penzionu, když máte tohle?
Ze stejného důvodu, jako se my schováváme v tom bytě.
Abychom se ochránili před vrahem.
Netvař se tak překvapeně.
Héctor u nás pracuje tolik let,
že má větší policejní zkušenost než my dva dohromady.
Haló?
Je tu někdo?
Haló?
Když vyrazíš dveře,
kdyby tu někdo byl, už bychom asi...
Slečno, je tu podobný pach jako v tom penzionu.
Stůj, policie!
Už jsem myslela, že mi tu omdlíte.
To jídlo tu musí ležet už týdny.
Prohledáme zbytek domu.
-Našel jsi něco zajímavého, Héctore? -Vlhkost.
-Copak to necítíte, slečno? -Jsme u moře.
Není to normální?
Během let jsem musel mnohokrát bojovat s vlhkostí,
ale ani v blízkosti moře tenhle zápach není normální.
Myslím, že dál se nedostaneme.
Je to kombinační zámek.
Budou je muset otevřít pyrotechnici.
Něco zkusím.
Děkuji.
Hned se vrátím.
Děkuji.
Stetoskop.
Podrž to.
-Umíš otevírat trezory? -Ty ne?
Copak tě to otec nenaučil?
9,3 vteřiny.
Nejlepší výkon na akademii za posledních osm let.
9,1 vteřiny.
Máš štěstí, že na akademii nepřijímají ženy.
Jak by řekla vaše matka, „ježíšmarjájosef“.
Mám pocit, že tady si někdo užíval.
Co si to tady ta ženská zřídila?
Opravdu ti to musím vysvětlovat?
Vypadá to jako nějaké meublé.
Mnoho vojenských vdov má tak nízký důchod,
-že si ho po smrti manžela zařídí. -Ještě že jsem z rodiny policisty.
Vaši matku si tak nedovedu představit.
Emilia Bouzasová neměla registrované žádné podnikání.
Kromě toho, meublé bývají mnohem skromnější.
Pochybuji, že toto podnikání je legální.
Klienti museli být důležití lidé,
když se skrývali za obrněnými dveřmi.
To bezpochyby.
Možná ty zavražděné dívky pracovaly pro Emilii.
Ale jak nám to pomůže najít Cándida?
Moment.
Pojďte sem.
Všimli jste si toho obrazu?
Poznáváte ji?
To je Julia. První zavražděná.
Bravo, Héctore.
Dobrý komorník nezapomíná na detaily.
A to je Manoli, další z obětí.
A kdo jsou tyhle dvě ženy?
Nevím, ale jsem si jistá, že jsou v nebezpečí.
Tuhle holku znám.
Ano, jmenuje se Ángela, ale říká si Sopka.
Je to jedna z nejoblíbenějších žen v ženské čtvrti.
-V ženské čtvrti? -Neříkejte mi, že...
Ne. Znám ji, ale ne že bych ji znal...
Poznávám její tetování. Mnohokrát jsem ji zatýkal.
Musíme ji najít, než ji najde vrah.
-Ano. Pojďme. -Počkej, Pablo!
Ty nemůžeš jít s námi. Ta žena tě zná. Mnohokrát jsi ji zatýkal.
Nesmíme být nápadní.
Dobře.
-Ale měli byste být ozbrojení. -Ale...
Je to nebezpečná čtvrť. Počkám v autě.
Vy víte, jak si podmanit dámu.
Slečno, skloňte ji!
Vím, co dělám.
Pojď, Héctore.
Kam to jdeme?
Za někým, kdo nám může pomoct.
Paní Carmucho!
Marino, neviděly jsme se věčnost!
-Jak se máš? -Dobře.
-Vypadáš dobře. -Držím se.
Toni, vylez! Je tady Marina!
-Kdo je ten pán? -Přítel, který se zabývá dovozem.
-Přítel? -Ty nemáš přátele, Héctore?
Ne jako vy.
Marino!
Posledně jsem o tebe měl starost.
-Jak se máš? -Hodně práce.
-Takže hledáš... -Hledám ženu jménem Ángela.
Bruneta, krásná a prý velmi dobrá jako společnice.
Sopka?
Přesně ta.
A co je s ní? Má nějaký malér?
Je v nebezpečí. Jako ta žena v přístavu.
Zavolám pár lidem. Počkáš tady?
Přítel?
Ptala se na vás.
Dobře.
Nepochybuji, že ten sošný mladík
je ve svém oboru skvělý.
-Ale měli bychom mu věřit na slovo? -Podívej, dům se dvěma zvonky.
Jsem si jistá, že je to tady.
-Nechte mě! -Héctore!
Pusťte mě!
Nebo co?
Slečna Quirogová.
Podívejte, co jsme našli v kufříku.
Bohatá slečinka si zahrává se zbraněmi.
-Sopka? -To jsem já.
A nesnáším, když mi někdo strká nos do života.
Proč mě hledáš?
Byli jsme v domě Emilie Bouzasové a viděli ten obraz.
Víme, že se schováváte před Cándidem Expósitem.
Pokud...
Pokud nám pomůžete, můžeme zachránit vás a vaši kolegyni.
Ujišťuji vás, že slečna nelže.
Rozvaž je.
-Co potřebuješ vědět? -Všechno.
Všechno o holkách,
o tom vrahovi a meublé, ve kterém jste pracovala.
-Dům vody. -Cože?
Tak se jmenovalo meublé paní Emilie.
Dům vody.
A nebylo to obyčejné meublé. Pracovaly tam jen ty nejlepší.
Naše večírky byly jedinečné.
Kdybys věděla, kdo byli naši klienti, vstávaly by ti vlasy na hlavě.
Přesně to potřebuji vědět.
Určitě jste viděly nebo slyšely něco, co jste neměly.
A proto vás Cándido chce zabít.
Jste v nebezpečí.
Zabil vaše přítelkyně. Musíte se ukrýt.
Jde si pro vás! Pozor!
Pozor!
Rychle, dělej!
Stůj!
-Postarám se o ni. -Stůj!
Stůj!
Pablo!
-Pablo, jsi v pořádku? -Ano.
Jede do přístavu.
Pojďte!
Je ještě horké. Nemůže být daleko.
-Teď bychom měli zavolat posily. -Konečně rozumná řeč. Děkuji.
-Na to nemáme čas. -Tamhle!
A co ty posily?
-Musíme se rozdělit. -Co?
Když nepokryjeme všechny východy, může utéct.
Měli bychom si krýt záda, ne východy.
To mi přijde jako lepší nápad.
Pojďme. Tudy.
Tudy.
Stůj!
Marino!
Jsem v pořádku.
Marino!
Jsi v pořádku? Marino.
Jsi v pořádku?
Děkuju.
Jsi v pořádku?
Pomoc!
SOUKROMÁ ZÁLEŽITOST 3. DÍL: MODRÝ DŮM
Titulky: Vít Bezdíček
Kreativní dohled Jakub Ženíšek