Hr. kommissær, et spørgsmål!
Jeg kan forsikre jer om, at vi har utallige ressourcer på sagen,
men I må give os tid.
På nuværende tidspunkt er diskretion essentiel.
Hav venligst tillid til vores arbejde.
Er det fair at bede om tillid,
når I i ugevis har skjult, at der var en seriemorder?
De uger var essentielle for, at vi kunne gøre vores job
og spore morderen, fr. Montero.
En fordel, vi har mistet takket være dig, Anaïs.
Hr. kommissær!
"Morderen undslipper politiet."
Det er endt i et værre rod.
Sagt med andre ord har vi skabt et rod.
Hvad hvisker I to om?
Hvad siger du, mor?
-Skjul den. -Men...
Hun må ikke se den.
Jeg sagde, at dette er en fin politilejlighed.
I din fars 40-årige karriere
følte han det aldrig nødvendigt at flytte os væk fra byen.
Ikke én eneste dag.
-Héctor! -Frue.
Jeg kan ikke leve sådan her.
Jeg kan ikke finde mine ting.
Hvor er mit tøj?
Og mine krydsord? Jeg trænger til en drink.
Bare rolig, frue. Rengøringspersonalet er på vej.
Og hvad angår din drink,
kan du nyde et lille glas af Doña Carmiñas kirsebærlikør.
Hæld du bare op. Jeg har en vanskelig dag.
Fyld det op.
Det smager skønt.
Skal jeg lave morgenmad?
Ingen morgenmad. Jeg har en vanskelig dag. Senere.
-Undskyld mig. -Tak.
Er halvdelen af politistyrken stadig derude?
Brugte Arturo halvt så meget tid på Cándido
som på at holde mig her, havde han fundet ham nu.
Hvad er det?
Men nogle gange behøver man ikke forlade huset for at gøre fremskridt.
-Har du den? -Ja.
Den står herinde.
-Skønt. -Se.
Har du prøvet den?
Bortset fra, at den brænder ørerne, så virker den fint.
Man kan høre politiets frekvens, som om man var der.
-Hvad har du hørt? -Det er tosset.
Halvdelen af byen har åbenbart set ham.
"Han er min nabo. Han er min udlejer. Han er min chef."
Én sværger endda, at det er hans svigermor.
-Den her? -Svigermoren?
Hvad? Nej. Nøgleledetråden. Se.
"Portneren på et pensionat
"så ham i området for to uger siden.
Hans hænder skinnede."
Se.
Kan du se det?
Jeg har skrubbet i dagevis, og det går ikke helt af.
Jeg kigger i spejlet, og når jeg tror, det er væk...
Et lille glimt.
Og så et til og et til.
Morderen arbejdede i teatrets skrædderafdeling,
så han syede...
Korpigernes kostumer.
Som det, jeg havde på, da jeg ledte efter dig.
Voilà.
Lad os se... Virreina-passagen 23.
Du kan ikke forlade lejligheden. De holder øje med dig.
Nå ja. Jeg bliver kidnappet!
-Det her er... -Frøken!
Vi må ikke tabe hovedet.
Det hjælper ikke.
Jeg kan tage af sted.
Hvad? Hvorfor må du gå, men ikke jeg?
Hvem tror du handler ind hver morgen?
Ingen bemærker butleren.
Går jeg ud for at handle ind, bemærker ingen noget.
Jeg ved nu ikke. Hvad nu, hvis du kommer til skade igen?
Jeg kan ikke lade dig gå alene.
Lad mig forsøge.
Hvor er fars skilt?
Hold to biler ved døren døgnet rundt. Hold udkig...
Stik mig en smøg.
-Vær ikke en nasserøv. -Kom nu.
Det er den sidste. Du spørger altid.
Af alle de skøre ting, du har gjort,
er det her den skøreste.
Er du sikker på, det holder?
Selvfølgelig. Det er meget stærkt stof.
Det er ikke lagnerne, der bekymrer mig,
det er dit hoved.
Hold godt fast.
Jeg bruger røret. Det her er bare forsikring.
Mon Dieu.
Det skal nok gå.
Nej!
Héctor.
Godmorgen.
Marina?
Héctor Hugo, politibetjent.
Jeg vil spørge dig om Cándido Expósito.
Gudskelov, du er her, hr. betjent. Jeg har ikke sovet,
siden jeg så hans foto i avisen.
Han havde et underligt ansigt. Et, man ikke glemmer.
Og da jeg talte lidt med ham...
Talte du med ham?
Ja, en smule.
Med denne nærsynethed, som Gud gav mig,
har jeg tendens til at være mistænksom.
Han stod der, i det hjørne,
stiv som en pind og holdt øje med min dør.
Han stod der i en time, to timer, mindst fem timer.
Jeg sagde til mig selv:
"Chusa, det er ikke normalt."
For det var ikke normalt.
Jeg havde selvfølgelig brug for at se ham ordentligt for at være sikker.
Så jeg begyndte at feje,
og jeg gik langsomt tættere og tættere på.
Og pludselig
prikkede han mig på skulderen og udspurgte mig.
Da så jeg hans hænder, som havde skinnende pletter på dem.
Og så ingenting.
Han spurgte mig om damen i 3A.
Og hvem er damen i 3A?
En Emilia. Hun flyttede ind for en måned siden.
Nu hvor jeg tænker over det,
skulle hun have betalt husleje for to dage siden.
Jeg må hellere lukke, hvis du er undercover.
Lad os se, hvorfor hun ikke har betalt mig.
Jeg får en belønning for det her, ikke sandt?
For jeg siger dig,
jeg bliver ikke betalt nok for mit besvær.
Vi bør ringe til politiet.
Men du er politiet.
Mere politi, mener jeg. Meget mere.
Hallo?
Åh nej.
-Det er sikkert intet. -Ja, sikkert.
-Kom, lad os gå. -Helt sikkert.
Undskyld mig.
De har glemt at slukke radioen.
-Hallo? -Vi har fundet hende.
Men hun er død.
-Jeg er på vej. -Nej, glem det.
Jeg er her allerede. Du ville bringe missionen i fare.
Du har tjekket hendes puls?
Det er vist ikke nødvendigt. Hun har en farve mellem grå og sort,
der ikke virker særlig sund.
Hvorfor pludselig en ældre kvinde?
Har hun den franske lilje på brystet?
Det er svært at se, når hun har tøj på.
Så afklæd hende.
For himlens skyld, hun er en stakkels, gammel dame.
Vi skal vide, om hendes død er forbundet til de andre ofre.
Chusa.
-Gud velsigne dig! -Det er portneren.
-Hvad? -Chusa, det er retsmedicineren.
Du skal agere som mellemled,
mens jeg tjekker liget.
Chusa Malpica til tjeneste.
Jeg lytter.
Dette er Pastora Luna, retsmediciner hos politiet.
Står han ved liget?
Ja, frue. Han står der.
-Han kan begynde at fjerne tøjet. -Begynd at fjerne tøjet.
Vi har en blomst.
-Hvad? -Gentag det.
Vi har en blomst.
Sig, han skal lede i hendes ejendele.
Led i skabe, skuffer, alt, hvad der kan være hendes.
Tjek hendes lommer for brocher, perler eller andet.
Hun har kun en vielsesring,
men den sidder fast.
Héctor?
Telefonen, tak.
Frøken.
der er et postkort adresseret til offeret med en ny adresse.
Jeg tror, det er på tide at ringe efter politiet.
Nej, ikke politiet.
En politibetjent.
Kulden har bevaret liget i god stand,
men hun blev dræbt for mindst to uger siden.
For at være sikre må vi vente på obduktionsrapporten.
Perfekt.
-Mange tak, Ricardo. -Lad os gå.
-Hold dig skjult derinde. -Jeg skal se symbolet på brystet.
Jeg får problemer, hvis de ser dig.
-Skjul dig! -Kriminalbetjent?
Hr.
Zarco, jeg må lykønske dig.
-Er du okay? -Ja.
Jeg troede, du stadig var sur på mig over forleden dag og...
-Over min søster? -Ja.
Ingen ord kan beskrive min hende.
Kvinder komplicerer vores liv.
Men takket være dig har vi et nyt spor efter morderen.
Tja...
Hvordan fandt du ledetråden
blandt alle de opkald, vi modtog?
Jeg var vel heldig.
Vær ikke så ydmyg. Jeg omgiver mig med de bedste.
-Hvad var det? -Vi fik opkaldet kl. 11...
FRANSK LILJE
Et øjeblik troede jeg, at jeg måtte hjælpe dig.
Det er for sent.
-Skal du bruge ild? -Nej, jeg...
Bare behold den.
-Tak. -Jeg skyldte dig.
Jeg burde ikke have låst dig fast på stationen.
Det havde jeg ikke forudset.
Er det en undskyldning?
Jeg bad dig komme, da jeg vil arbejde sammen.
Nej. Hvad? Nej, nej.
-Du må jo ikke arbejde... -Jo, jeg må.
Og jeg stopper ikke, før den skurk er i fængsel.
Desuden har du allerede set, at jeg ikke har brug for dig.
Hvis du ikke har det, hvorfor skal vi så samarbejde?
Bare denne ene gang.
Javel.
-Har du en plan? -Hvornår har jeg ikke det?
Du skal overvåge lejligheden.
Nej. Jeg tog en chance, da jeg fik dig ud,
-og det vil ikke virke hver gang. -Pablo!
Du vil redde uskyldige liv.
Hvordan skal vi gøre?
Har vi en aftale?
Ja.
-Marina, aftensmad! -Jeg kommer!
-Hvornår ses vi igen? -Foreslår du en date?
-I morgen kl. 9 ved hoveddøren. -Sig, hvad din plan er.
Farvel.
Lad dem sidde, Lourditas. Jeg kommer snart.
God idé.
Drop middagen og gå direkte til desserten.
Må jeg?
Middagen keder også mig.
Vil du ikke sige noget?
Arturo, det er mig, der bør være sur på dig.
Du efterlod mig alene i 24 timer med mor.
Selv far plejede at sige det. Husker du det?
"At være alene med mor
-"er den værste straf." -"Den værste straf."
Husker du, hvor vred du blev, da vi var små,
-og jeg malede på dine dukker? -Fordi de var samlerobjekter.
Hvilket barn samler på dukker i stedet for at lege med dem?
Mig.
Marina, hvad forventer du i livet?
Jeg spørger dig oprigtigt.
For jeg ved ikke, hvordan jeg skal få din respekt.
Du har en fantastisk familie, et vidunderligt liv,
rige mænd ved din dør.
Rosa havde gerne set, at I var blevet venner.
Ser du ikke, hvor vanskeligt du gør det for os alle?
Gør jeg det vanskeligt for jer?
Arturo,
vanskeligt er at skulle opgive ens drømme.
At acceptere, man ikke er den betjent, man ønskede,
at man skal gifte sig for ikke at være særlingen,
at man skal leve på en bestemt måde, blot fordi man er kvinde.
Jeg forventer intet af livet.
Jeg vil bare være, hvem jeg er.
Hvis du stoppede et øjeblik og tænkte,
ville du indse, hvem der er uretfærdig over for hvem.
Jeg dropper maden.
Du godeste...
De herrer!
Vi ventede dig ikke.
Jeg overtager overvågningen.
Fru Asunción kørte hjem efter sine sager, og Ramírez tog med.
Det er korrekt. De er lige kørt.
Perfekt. Jeg holder valgt. I kan gå runderne.
De herrer! Tag jeres ting. Kom nu!
Damen klagede over den larm, vi lavede.
Lad det ikke ske igen.
Hun har temperament.
Ja, det må ligge til familien.
Køb jer en donut i caféen, så I kan vågne op.
-Tak. -Tak.
-Holder du langt væk? -Hvad? Hvor skal vi hen?
-Jeg troede aldrig, de gik. -Det var ikke aftalen.
Intet går som aftalt med frk. Marina.
-Kommer han også? -Sagde jeg ikke det?
Vi er et hold.
-Det får jeg for at stole på dig. -Nu formel igen, hr. kriminalbetjent?
Kom nu.
-Hvad med kvinden fra pensionatet? -Hun hed Emilia Bouzas.
En 65 år gammel enke til Arnau Berio, en sergent, der blev dræbt i 1934.
-Ingen relation til de andre ofre. -Ingen beviser på, hun var prostitueret.
Hun havde boet der i en måned.
Portneren sagde, Cándido var den eneste mand der.
-Retsmedicineren? -Halsen blev skåret over.
Blomsten blev skåret bagefter.
Liget viste flere tegn på vold end ved de andre ofre.
Så han mistede besindelsen. Det var måske personligt.
Eller hun kæmpede mere imod end de andre.
Fascinerende.
Ja, fascinerende.
Jeg taler om sagen.
Ja, selvfølgelig. Gider du sige, hvor vi skal hen?
Vi skal se, hvor offeret boede, før hun flyttede ind på pensionatet.
Stjæler I beviser fra et gerningssted?
Helt ærligt.
Héctor, sig hvad der skete.
Man kan sige, at beviset fandt mig.
Der er ingen hjemme.
Drop talen om, at vi skal have en kendelse,
eller at du kan miste jobbet...
Der kan jo have været indbrud.
Den unge dame er uden tvivl en dårlig indflydelse.
Sikke et hus.
Hvordan kunne enken efter en lavtstående sergent bo her?
Hvorfor flytte på pensionat, når man har dette hus?
Af samme grund, som vi bor i en politilejlighed.
For at beskytte sig mod morderen.
Se ikke så overrasket ud.
Héctor har arbejdet for os i årevis
og har mere politierfaring end os begge to.
Hallo?
Er her nogen hjemme?
Hallo?
Eftersom vi brød døren ind,
havde der været nogen, ville vi allerede...
Her lugter ligesom i pensionatet.
Bliv der, politiet!
Jeg troede, jeg skulle gribe dig.
Maden må have været her i ugevis.
Lad os gennemsøge resten af huset.
-Har du fundet noget, Héctor? -Fugt.
-Kan du ikke lugte det? -Vi er ved havet.
Lugten er normal, ikke?
Jeg har gennem mine år kæmpet flere kampe mod fugt,
og selv med havet i nærheden er lugten ikke normal.
Vi kommer vist ikke videre.
Det er en kombinationslås,
bombeholdet må sprænge døren.
Lad mig prøve noget.
Tak.
Jeg er straks tilbage.
Tak.
Et stetoskop.
Hold den her.
-Kan du åbne pengeskabe? -Kan du ikke?
Utroligt, min far ikke lærte dig det.
9,3 sekunder.
Akademiets bedste resultat de sidste otte år.
9,1 sekunder.
Du er heldig, de ikke optager kvinder på akademiet.
Som din mor ville sige: "Jesus, Maria og Josef."
Jeg har på fornemmelsen, nogen andre har moret sig her.
Hvad arrangerede den kvinde her?
Behøver jeg forklare dig det?
Det ligner en slags meublé.
Mange militærenker med lav pension
-laver et efter deres mands død. -Godt, jeg kommer fra en politifamilie.
Din mor kunne ikke finde på det.
Emilia Bouzas havde ingen firmaer registreret.
Meublés er ofte langt mere beskedne.
Jeg tvivler på, hun kørte det lovligt.
Klienterne må have været vigtige folk,
når den var skjult bag en pansret dør.
Ja, uden tvivl.
Måske arbejdede de dræbte piger her for Emilia.
Men hvordan kan det føre os til morderen?
Et øjeblik.
Denne vej. Kom.
Har I bemærket maleriet?
Kan I genkende hende?
Det er Julia, det første offer.
Godt gået, Héctor.
En god butler overser aldrig detaljer.
Det her er Manoli, et andet af ofrene.
Hvem er disse to kvinder?
Det ved jeg ikke, men de er sikkert i fare.
Jeg kender hende.
Hun hedder Ángela, men kalder sig Vulkanen.
Hun er en af de mest populære kvinder i kvindekvarteret.
-"Kvindekvarteret"? -Sig ikke, at du...
Nej, jeg kender hende, men jeg kender hende ikke rigtigt.
Jeg genkendte tatoveringen. Jeg har anholdt hende flere gange.
Vi må finde hende før morderen.
-Ja. Lad os gå. -Vent, Pablo.
Du kan ikke tage med. Hun kender dig. Du har anholdt hende flere gange.
Ingen opmærksomhed.
Okay.
-Men I bør være bevæbnet. -Men...
Det er et farligt kvarter. Jeg venter i bilen.
Du forstår at charmere en dame.
Sænk den!
Det er under kontrol.
Kom nu, Héctor.
Hvor skal vi hen?
Vi skal tale med en, der kan hjælpe.
Fru Carmucha.
Marina, lang tid siden.
-Hvordan går det? -Godt.
-Du ser godt ud. -Jeg holder ud.
Toni! Kom herud, Marina er her!
-Hvem er han? -En ven i importbranchen.
-En ven? -Har du ingen venner?
Nej, ikke ligesom dine.
Hej, Marina.
Du gjorde mig bekymret sidste gang.
-Alt vel? -Travlt.
-Så du er ikke... -Jeg leder efter en Ángela.
Brunette, smuk, god til at eskortere.
Vulkanen?
Den selv samme.
Hvad med hende? Er hun i problemer?
Hun er i fare. Ligesom kvinden på havnen.
Lad mig ringe rundt. Venter du her?
En ven?
Hun har spurgt til dig.
Okay.
Jeg tvivler ikke på, at denne meget atletiske herre
er fænomenal på sit felt.
-Men bør vi stole på alt, han siger? -Se, her er huset med de to klokker.
Jeg er sikker på, det er her.
-Giv slip! -Héctor!
Slip mig!
Ellers hvad?
Frk. Quiroga.
Se, hvad vi fandt indeni.
En rig pige, der leger med pistoler.
-Vulkanen? -Den selv samme.
Som hader, når nysgerrige folk snager i hendes liv.
Hvorfor leder I efter mig?
Vi så maleriet i Emilia Bouzas' hus.
Vi ved, at du skjuler dig for Cándido Expósito.
Hvis...
Hjælper du os, kan vi måske redde dig og din kollega.
Jeg forsikrer dig om, hun ikke lyver.
Slip dem fri.
-Hvad vil I vide? -Alt.
Alt om pigerne,
morderen og det meublé, I arbejdede i.
-Vandets hus. -Hvad?
Det var navnet på fru Emilias meublé.
Vandets hus.
Og det var ikke ligesom andre meublés. Kun de bedste arbejdede der.
Vi holdt unikke fester.
Hvis I vidste, hvem kunderne var, ville hårene på jeres arme rejse sig.
Det er præcis det, jeg skal vide.
Du så eller hørte sikkert noget, du ikke måtte,
og derfor vil Cándido dræbe dig.
Tro mig. Du er i fare.
Han dræbte dine venner. Du må skjule dig!
De kommer, pas på!
Pas på!
Kom! Hurtigt!
Stop!
-Jeg ordner det. -Stop!
Stop!
Pablo!
-Pablo, er du okay? -Ja.
Han er på vej til havnen.
Af sted! Kom så!
Den er varm. Han er ikke nået langt.
-Vi må tilkalde forstærkninger. -Endelig lidt sund fornuft. Tak.
-Nej, vi har ikke tid. -Der!
Hvad med forstærkningerne?
-Vi må dele os. -Hvad?
Dækker vi ikke udgangene, kan han undslippe.
Vi bør dække hinandens ryg, ikke udgangene.
Det lyder som en bedre idé.
Kom så. Den vej.
Den vej.
Stop!
Marina!
Jeg er okay.
Marina!
Er du okay? Marina.
Er du okay?
Hjælp!
AFSNIT 3: DET BLÅ HUS
Oversat af: Jonas Winther Christensen
Kreativ supervisor: Lotte Udsen