UN ASSUMPTE PRIVAT
Bravo!
M'omple d'especial satisfacció
poder entregar aquesta medalla al Mèrit Civil
al Sr. Héctor Hugo.
No només un veí valent i distingit,
sinó també un membre més de la família Quiroga.
Gràcies a ell hem pogut atrapar un assassí.
Segur que els seus 30 anys al servei del meu pare
li van ensenyar que el bé comú està per damunt de tot.
Enhorabona, Héctor. Gràcies a tu, la ciutat descansa en pau.
Gràcies.
Estic aclaparat.
Gràcies.
Sense dubte, el seu pare, el Sr. Alfonso Quiroga,
va ser tot un exemple per mi
com a policia i, sobretot, com a persona.
I estic segur que si estigués avui aquí,
estaria molt orgullós,
no només de mi, sinó de...
la senyoreta Marina.
La senyoreta Marina Quiroga és la dona més valenta que he conegut mai.
I si avui he rebut aquesta medalla,
és gràcies a ella.
Sense vostè, res d'això hauria sigut possible.
Aquesta medalla també és seva.
Bravo!
Sí, tots coneixem la Marina i sabem que li agrada ser a tots els saraus.
Tens sort, Héctor.
La meva condecoració no li va interessar tant.
Espero que tu puguis fer-te la foto de família.
I ara, senyors...
Gràcies pel teu bonic discurs, Héctor.
Gràcies per mostrar-te tan bonica com sempre, Marina.
-Ramón? On és en Ramón? -Aquí.
No la deixis tornar a fugir de compres.
I ara, senyores i senyors,
brindar per fi perquè la ciutat torna a ser segura.
-Salut. -Salut.
És un miserable.
No li doni el plaer de molestar-se.
-M'ha humiliat davant de tothom. -Ho ha intentat.
Un d'aquests dies sortiré allà
i explicaré quatre coses sobre el comissari.
Si us plau, confirmi que hi soc present aquell dia per poder aplaudir.
Gràcies.
Estic orgullosa del meu millor amic.
Em permet?
Disculpi, comissari.
On és?
-Ens acaben d'avisar. -Quins detalls tenen?
Queda't aquí. Vaig a veure.
Qui vigilava en Cándido?
-Crec que ha estat al canvi de guàrdia. -Creu?
El presoner del costat ha vist alguna cosa.
-L'han interrogat? -Esperàvem ordres.
Ho faré jo mateix.
Vostès dos aquí. Ni una paraula.
La festa ha de continuar. Anem, Cabanillas.
Necessita res, senyoreta?
Avui està molt elegant, inspector.
No cada dia condecoren un civil
per detenir un assassí en sèrie.
És cert.
És que mai ens deixen fer res. Als civils, vull dir.
Ja.
Vull saber per què l'Arturo ha marxat tan de pressa.
Suposo que no ho poden dir.
Doncs la veritat és que avui no estem de servei,
però si vol,
la podem convidar a ballar, senyoreta.
M'agrada el seu atreviment, però no és el meu tipus.
Marina!
Ara vinc!
Hauria d'informar la mare sobre el meu germà.
Ja. És al lavabo, oi?
Molt bé. Me'n deuen una i vull saber-ne més.
Per què el meu germà ha hagut de marxar?
Marina, què fas?
Ja vinc, mare!
Marina!
Abans de marxar, vull un titular.
Marina!
Volta!
Disculpa, t'he tornat a trepitjar.
Gràcies.
-Adeu. -Ramón.
Sra. Asunción.
M'ha destrossat l'ull de poll, el desgraciat.
Li he d'explicar una cosa, però aquí no.
L'espero a baix.
A mi?
Escolta, Lourditas, saps on és l'Héctor?
És allà.
Tothom l'està felicitant.
Si ve ma mare, he sortit a prendre l'aire.
No! Millor no li diguis res.
Hola?
Castaño!
Hola?
Hola!
Vol matar-me de l'ensurt?
Disculpi'm, millor que no ens vegin junts.
Ja. Conec la seva fama.
I l'inspector Zarco...
que no en sàpiga res.
Vaja, veig que treballen en equip.
No m'agraden gens aquests actes socials.
Massa homes buscant un copet a l'esquena.
A comissaria és pitjor.
Allà no tenim xampany ni canapès.
I doncs?
Llàstima que l'Arturo no acceptés la meva proposta de donar-li la medalla.
Això va fer?
Fins i tot un cec pot veure que la mereix.
Sí. Llàstima que sigui una dona, oi?
Doncs no.
Això és el que la fa tan fascinant.
I la seva intel·ligència i el seu valor.
Què vol de mi, Castaño?
M'agradaria anar al gra.
L'únic que vull de vostè és saber per què ha marxat el meu germà.
Quina llàstima.
Han trobat en Cándido penjat a la seva cel·la.
Què?
-S'ha suïcidat? -Jo no he dit això.
Tenim un testimoni que ha vist entrar algú abans d'això.
Així que l'han matat?
Només podem trobar l'assassí si treballem junts.
Faré que s'empassi la càmera!
No marxi! Necessito saber-ne més.
Hem d'anar a un lloc més privat.
-On? -Casa meva, a les 22:00.
Bon intent.
Li asseguro que no intento seduir-la.
Però ningú més pot sentir el que li vull dir.
Doni'm una pista.
-L'Ángela, la Volcànica, la prosti… -Sé qui és.
Quan van detenir en Cándido,
deu hores més tard van trobar el cos d'aquella dona a la platja.
Li havien tallat el coll i tenia gravada una flor de lis al pit.
A casa meva, a les 22:00.
Segueix el ritme.
Sí. Ja ho intento, senyora.
Vinga, així.
Vinga, mira, així.
Segueix el ritme.
-Ho intento, senyora. -Va. Així.
-Agafa'm la mà. -Sí.
Estem ballant.
Reina.
Continua, Héctor.
Mira. Escolta, apropa't més, que no mossego.
Home! Vinga!
És que... necessito sortir un moment.
-Déu meu! -He de sortir. Disculpi.
On vas? Queda't aquí amb mi.
CLUB NÀUTIC
Es pot saber on anem?
Ara ho veuràs.
M'he citat amb en Castaño a casa seva. Ens donarà més pistes.
Però abans he de saber que no m'enganya.
El revolt!
Però aquest home és un faldiller. I un perill.
No pot anar a casa seva.
No és una visita social, Héctor. Parlarem de l'assassí.
Però ja han resolt el cas. La meva medalla, ho recorda?
El meu germà t'ha donat la medalla massa aviat.
En Cándido s'ha suïcidat.
El revolt!
Què vol dir, que s'ha suïcidat?
I a l'Ángela, la Volcànica,
la van trobar degollada i amb la flor de lis al pit.
Però això és impossible. Vam atrapar l'assassí.
Aquí volia arribar.
O en Cándido no és l'únic involucrat
o l'Ángela no és la dona morta.
Freni!
I ara anem a comprovar-ho.
A mi m'agafarà un atac.
A poc a poc.
Hola!
Marina?
No podeu estar aquí.
Amb 20 pessetes per cada cop que ens ho diuen,
seríem milionaris.
-És la noia que van trobar a la platja? -Què en saps, d'això?
Marina, això no és una broma.
-Us en heu d'anar. -Ricardo.
Amb el pare no hi havia secrets.
Jo sempre l'acompanyava. L'esperava al cotxe.
-No em tracis diferent. -Ell era comissari.
És ella.
Puc entrar?
Marina...
El primer cas fallit es queda gravat al cor per sempre.
Això deia el seu pare.
Hem fet tot el que hem pogut.
No.
Tot no.
Hem d'anar a casa d'en Castaño.
L'assassí encara volta.
En Cándido la va matar abans de trobar-se amb nosaltres.
No, no va tenir temps.
Van trobar el cos a Finisterre.
Crec que en Cándido era un sicari.
-Què vol dir? -Que el van contractar per distreure'ns.
L'assassí real es va veure acorralat per la policia
i va buscar un sicari.
-Un sicari per... -No.
No anirem a casa d'en Castaño.
Com?
Fem servir el cap.
Abans d'entrar a la boca del llop, hem de reanalitzar les peces.
És per la teva medalla?
Com?
Has omplert el teu orgull i ara t'és igual.
Com ho pot dir, això?
És molt injusta.
Héctor, hi ha una dona que encara és viva.
No penso parar.
I si no t'importa, m'he de canviar.
Amb permís.
Hola?
Disculpi.
Això és una propietat privada.
Tinc una cita amb l'inspector Castaño.
La senyoreta Quiroga.
Sí.
Acompanyi'm.
-M'encanta la puntualitat. -I a mi, anar al gra.
Vaja, no m'esperava un sopar.
Per mi, els negocis no estan renyits amb el plaer.
I normalment sopo a aquesta hora.
Vol acompanyar-me?
Tampoc sabia que vivia en un palau.
Gràcies, però no és meu. És de la meva dona.
-Casat? -No, vidu.
-Em sap greu. -A mi no.
El matrimoni va ser un fracàs des del començament.
Brindem per això, no? Gràcies, Simón.
Suposo que deu haver comprovat que el que li he dit del Cándido és cert.
I la seva teoria?
Que en Cándido treballava per a algú
i que aquesta persona ha decidit eliminar-lo perquè no l'identifiquin.
Algú amb accés a la comissaria i les cel·les.
Exactament.
Possiblement un policia.
És probable, sí.
I per què és aquesta convocatòria?
Per explicar-li els meus plans.
Faré una festa a casa, una festa especial.
Com les que feien a la Casa de l'Aigua.
Per què?
Serà la reaparició de l'única prostituta que ha escapat de l'assassí.
-La Margó? -La Margó, sí.
La coneix?
Sí, la conec, però no sé on trobar-la.
Per això la necessito.
Una dona excepcional per atrapar un assassí excepcional.
No em necessita pels meus dots, sinó per fer-me passar per ella.
Que llesta.
-No té cap sentit. -Tenen la mateixa complexió.
És prima, té un bust ferm...
Compte amb el que diu.
Ja l'hi he dit: els negocis no estan renyits amb el plaer.
Només li hem d'aconseguir una perruca,
un dels seus vestits i la seva màscara d'au del paradís,
la que portava a les grans festes.
Què en pensa, el meu germà?
El seu germà no sap ni sabrà res de tot això.
És massa orgullós per admetre que s'ha equivocat
condecorant un ciutadà, quan encara no ha resolt ni la meitat del cas.
Per què portaven màscares a les festes?
Per preservar la intimitat dels convidats.
Només se les treien per moments especials.
La qüestió és que vostè és policia i client habitual de la Casa de l'Aigua.
Potser la Margó se li va escapar i ara em vol disfressar d'ella
per acabar el seu pla de malalt.
He d'admetre que seria bona idea...
Si fos l'assassí, és clar.
Sembla com si tingués por.
Els homes mai m'han fet por.
Déu meu. Estic marejat.
Què m'ha fet? M'ha drogat?
Deixi'm anar.
-Héctor! -Anem.
Héctor!
Per aquí.
Espera'm.
Héctor.
Creus que és per aquí?
Tots aquests palauets tenen una sortida per darrere.
Verges.
Són verges!
Un policia ultracatòlic que vol acabar amb el pecat carnal.
-Això explica la flor de lis. -Sí.
Purificava les víctimes abans de matar-les.
Busquen res en particular?
Sí, la sortida.
Ves per on, hem trobat la seva doble moral.
Llàstima que no conegués la meva resistència als opiacis.
Què ha sigut? El pintallavis, oi?
No ho sé. O el miracle de la Verge del Carme.
Si no treballem junts, no trobarem l'assassí.
No li faci cas, està mentint.
No, no menteixo. El que vull és acabar amb tot això.
I que deixin d'assassinar dones.
Vol que faci de Margó per atreure l'assassí.
-Què? -Només si es fa passar per la Margó
atraurem la seva atenció.
Però la posaria en perill.
Per això hi som nosaltres: per protegir-la.
Li estic oferint l'oportunitat d'actuar com una policia infiltrada.
És el somni de qualsevol policia.
No.
Pensi-ho.
D'acord.
Però vull saber tots els detalls del pla
i tenir més homes protegint-me.
Miri.
Què?
Bon dia!
Ets una desvergonyida.
Què passa? Només he dit bon dia.
Mira quin disgust.
"L'amor de la Marina Quiroga?"
O sigui... Perdona.
Si us plau! Només parlàvem.
Parlàveu? Ni la tieta Edelmira, que és sorda com una tàpia,
s'ha d'acostar tant a un home per escoltar-lo.
-I el teu germà és una figura pública. -Vaja!
Ja sabem a qui devem l'honor de tenir aquesta porqueria a casa.
La teva mare ho havia de saber.
Mira, mare. Aquesta és una sensacionalista.
Parlàvem de temes confidencials
i no ho podíem fer a crits.
I ara, si em permeteu, me'n vaig de compres.
-Això ho puc fer, oi, mare? -Sí, filla.
Encara estàs enfadat?
Vaig ser una estúpida. Vaig dir moltes ximpleries.
Em sap molt de greu, Héctor.
M'hauria agradat compartir la medalla.
Però també és cert que, si no fos per mi,
l'assassí se n'hauria sortit.
Li queda molt bé aquest puntet de supèrbia.
Per fi somrius.
No li penso permetre que em torni a parlar així.
No tornarà a passar. La propera medalla serà meva.
És impossible, vostè.
És aquí.
Un moment, ara vinc. Ara vinc.
Estàs tan bonica com sempre.
Héctor.
Milagros.
Em tenies abandonada, maleït.
A veure l'interior d'aquest gavany.
Hi ha coses que no canvien mai.
Aquest home és ple de sorpreses.
Ja ho sé.
La senyoreta Marina Quiroga, la filla...
De l'Alfonso Quiroga, ni més ni menys.
Coneixia el meu pare?
Si no fos per ell, probablement no seguiria viva.
Diguem que hi ha gent que no accepta els qui són diferents.
Tenim una festa aquesta nit i per anar-hi necessitem transformar-nos.
Ja ho veig.
Llavors sou al lloc adequat.
Vine per aquí, Marina.
Això només l'hi ensenyo als amics de veritat.
Gràcies.
Això és justament el que buscàvem!
En tinc de semblants en altres colors,
però aquest el tinc en memòria d'algú molt especial.
I per tu, Héctor?
-Què? -Potser alguna cosa així. Mira.
Perdó, podria fer una trucada?
Per parlar amb en Pablo.
Très bien.
-Un telèfon? -Al fons.
Gràcies.
-Héctor, mira. -Sí, alguna cosa que conjunti amb això.
Amb això?
No confio en el presoner.
Alguna cosa deu voler dir, això que el dimoni el va escanyar, no?
Arturo, crec que sap el que diu.
-I vostè, el que fa? -Què?
Tothom parla de la Marina.
No m'agrada parlar d'una dama si no hi és.
Sap que soc un cavaller.
Jo no, així que vagi amb compte.
Prendré mesures extremes si cal,
encara que afecti la seva carrera.
-M'està amenaçant? -No.
Li estic recomanant que s'allunyi d'ella.
Cabanillas, al laboratori.
Zarco. Hola.
Soc l'inspector Zarco. Digui'm.
Pablo, soc la Marina.
-Senyoreta Quiroga. -Em cal un favor.
Busca als arxius si hi ha res d'en Castaño que hagi de saber.
Vaja.
Hem quedat aquesta nit per un assumpte.
-Quin assumpte? -Pablo, centra't.
Vull saber si la seva carrera és tan impol·luta com diu.
Molt bé.
I si trobo alguna cosa?
Ves a casa seva a les 22:00, amb vestit i màscara.
Farà una festa com les de la Casa de l'Aigua.
Com? T'has tornat boja?
He de penjar, Pablo.
No, Marina! Escolta...
L'AMOR DE LA MARINA QUIROGA?
A la meva mare li encantaria.
Ric i creient, què més pots demanar?
I seductor i obscur. És el comte Dràcula.
-Ho dic de debò, senyoreta. -I jo.
Si em mossegués el coll, seria immortal i trobaria l'assassí.
Mira que elegant!
Vaig a buscar les màscares.
Tot bé per aquí?
No li han ensenyat a trucar a la porta?
Pot deixar de queixar-se i donar-me la mà?
Veig que encara no està preparada.
No aconsegueixo tancar el cosset.
No puc respirar.
Aquestes dones tenen moltíssim mèrit.
Inspiri.
-No, no puc. -Tranquil·la, senyoreta Quiroga.
Està preparada.
Què ha pogut esbrinar?
Tenim un testimoni que va veure algú entrar al calabós…
I?
I diu que va ser el dimoni mateix qui el va escanyar.
Està suggerint que l'assassí podria tenir banyes i cua?
No.
El que vull dir és que qui ho va fer, ha de ser una autèntica bèstia.
Preparada?
L'espero a l'escalinata.
Passa res?
Què? No.
Em dones el vestit?
No ho faci si no se sent segura.
El meu pare mai no s'hauria rendit.
Senyoreta, no ha de demostrar res.
Però ho vull fer.
Recorda el pla?
Estic preparada.
Tranquil·la.
Els homes amb màscares de pallasso són meus.
Porten la mateixa màscara.
No parli amb la gent perquè no la reconeguin.
No es preocupi, la protegirem.
Bona sort.
Que va ser el dimoni mateix qui el va escanyar.
Héctor, l'assassí va atacar en Cándido amb una màscara de dimoni.
-Com? -El dement tenia raó.
Vigila totes les màscares de dimoni.
-Podrien ser ell. -És clar.
-Quasi m'arrenca el dit! -Sr. Pablo, què hi fa, aquí?
Tapi's la cara.
Dissimuli.
-I la Marina? -Disfressada de Margó,
la dona del quadre, per trobar l'assassí.
Com? És una bogeria.
Van investigar en Castaño per la mort de la seva dona.
Mon Dieu!
Hem de trobar la Marina.
Ell podria ser l'assassí.
Anem!
Aquest és el senyal.
La subhasta. La subhasta per la Margó!
Perdó. Disculpi.
Per aquí.
Estimats, estimades,
molts hem lamentat la pèrdua de la Casa de l'Aigua,
i la de les seves precioses dones.
Que la nit sigui un tribut per aquelles dones,
que han tingut un final horrible.
I celebrem que encara podem gaudir
de la bonica Margó.
Aquesta nit,
la Margó diu adeu per sempre a les nits de l'Aigua.
L'hem de treure d'allà.
Margó,
pots marxar.
Confia en mi. Tranquil·la.
-Senyoreta. Ei! -Jerome.
Comença la subhasta.
Començarem amb una oferta de 10.000 pessetes...
-Anem. -…per l'última nit de la Margó.
La dona més desitjada del moment!
10.000!
18.000? 19.000?
21.000 pessetes
per l'última nit amb la Margó. Algú n'ofereix més? 23.000?
24.000? 26.000 pessetes el senyor del fons, molt bé.
27.000!
28.000 per l'última nit amb la Margó!
29.000 pessetes aquest senyor!
-Aquí! -30.000 pessetes!
Ràpid!
Aquí! Miri!
És un dels homes d'en Castaño.
Senyoreta!
Marina.
UN ASSUMPTE PRIVAT CAPÍTOL 4: BALL DE MÀSCARES
Subtítols: Adrián Medina Reigada
Supervisor creatiu: Roger Peña